Справа № 600/2441/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/2441/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач), в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Пономаренко В.В. від 11.04.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу за №352748, якою стягнуто з нього адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова начальника відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Пономаренко В.В. від 11.04.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу за №352748, якою стягнуто з нього адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з урахуванням обставин викладених у позовній заяві та наданих письмових доказів. Просив задовольнити позов повністю.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що постанова начальника відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Пономаренко В.В. від 11.04.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу за №352748, якою стягнуто з нього адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн, є законною, обґрунтованою, прийнятою відповідачем в межах наданих повноважень із дотриманням покладених законом обов`язків та є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.03.2023 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області затверджено щотижневий графік проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області у період з 13.03.2023 по 19.03.2023.

13.03.2023 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області видано направлення на рейдову перевірку №015519 для проведення рейдової перевірки транспортних засобів на підставі, затвердженого щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 10.03.2023 №1524/42/27-23 щодо дотримання Закону України "Про автомобільний транспорт" та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільного транспорту на адміністративній території м. Чернівці та Чернівецької області.

16.03.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області проведено перевірку транспортного засобу DAF номерний знак CE3156EI, напівпричіп Janmil, номерний знак НОМЕР_1 .

Під час перевірки виявлено порушення статей 34, 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" під час надання послуг з міжнародних перевезення вантажів за маршрутом "Україна-Румунія" перевізник не забезпечив водія документами, а саме сертифікатом відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, що зафіксовано в акті №352078 від 16.03.2023.

21.03.2023 відповідач направив позивачу повідомлення на розгляд справи №18054/42/24-23, відповідно до якого позивача повідомлено, що 11.04.2023 він запрошений до приміщення Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, з 09.00 год. по 12.00 год. у його присутності. Вказане направлення направлено за адресою вул. Головна, 29, с. Іжівці, Сторожинецький район, Чернівецька область.

11.04.2023 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ОСОБА_1 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №352748 за порушення вимог статей 34, 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", та відповідно до абз. 6 ч. 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 34000 грн.

Не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №352748 від 11.04.2023, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III).

Відповідно до ч. 20 ст. 6 Закону №2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами 14, 17 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Закону №2344-ІІІ організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Частиною 3 ст. 53 Закону №2344-ІІІ обумовлено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.

Так, відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд встановлено, що під час перевірки виявлено порушення статей 34, 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" під час надання послуг з міжнародних перевезення вантажів за маршрутом "Україна-Румунія" перевізник не забезпечив водія документами, а саме сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, що зафіксовано в акті №352078 від 16.03.2023.

Саме за вказане порушення відповідач оскаржуваною постановою притягнув позивача до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яка передбачена абзацом 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.

Надаючи правову оцінку висновкам акта перевірки №352078 від 16.03.2023 та винесеній на їх підставі постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №352748 від 11.04.2023 суд зазначає наступне.

Аналіз норми абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ дає підстави дійти висновку, що встановлена нею відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян настає у разі виконання, зокрема автомобільним перевізником нерезидентом України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ.

Одним з документів, який повинен мати автомобільний перевізник резидент України при виконанні міжнародних перевезень вантажів відповідно до абзацу п`ятого частини п`ятої статті 53 Закону № 2344-ІІІ є сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Однак суд звертає увагу на те, що указана норма містить відповідне застереження "якщо інше не передбачено міжнародними договорами України".

Тобто, за загальним правилом такий документ як сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення є обов`язковим для автомобільного перевізника нерезидента України при виконанні міжнародних перевезень вантажів. Виключення з цього правила може бути передбачене лише міжнародними договорами України.

У позовній заяві позивач не заперечує факту неоформлення на момент проведення перевірки сертифіката щодо безпеки руху та екологічної безпеки, докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Проте, на переконання позивача, відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом Румунії про міжнародне автомобільне сполучення, ратифікованої Законом України від 10.02.2000 №1451-III (1451-14) не передбачено вимоги до перевізника мати сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки.

Суд критично оцінює покликання позивача на Угоду між Урядом України та Урядом Румунії про міжнародне автомобільне сполучення, ратифікованої Законом України від 10.02.2000 №451-III (1451-14), як на документ, який на його думку, звільняє від обов`язку надання сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, оскільки зміст Угоди між Урядом України та Урядом Румунії про міжнародне автомобільне сполучення, ратифікованої Законом України від 10.02.2000 №1451-III (1451-14), не допускає можливість здійснення перевізниками Договірних Сторін міжнародних перевезень вантажів без сертифіката відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що при здійсненні міжнародних перевезень вантажу позивач мав забезпечити водія всіма необхідними документами, серед яких і сертифікат відповідності екологічної безпеки вимогам країни, територією яких буде здійснюватись перевезення. Зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу додаткових відомостей не звільняє перевізника від обов`язку, покладеного на нього приписами Закону України "Про автомобільний транспорт".

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, оскільки вони не спростовують порушення ним вимог ст. 53 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачено абз. 6 ч. 1 ст. 60 зазначеного Закону.

За таких обставин за відсутності у позивача при виконанні автомобільних перевезень вантажів сертифіката відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, тобто одного з документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, відповідач обґрунтовано дійшов висновку про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт та правомірно застосував до нього оскаржуваною постановою штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на підставі абзацу шостого частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Отже, оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, не встановивши факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, - відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Руська, 248 У, ).

Суддя В.О. Григораш