Справа № 240/3145/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/3145/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у непроведенні розрахунку із грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 25.11.2022;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України провести повний розрахунок із грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 25.11.2022 та виплатити середній заробіток за період із 25.11.2022 по день фактичного розрахунку включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, що передували дню звільнення.

Заявлені до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач 1, військова частина) позовні вимоги обґрунтовує тим, що станом на день прийняття наказу про звільнення та виключення його зі списків особового складу військової частини, з ним не проведено остаточного та повного розрахунку при звільненні, зокрема не виплачено належне грошове забезпечення, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 відкрите провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ухвали суду від 22.05.2023 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України належним чином завірені інформацію щодо отриманих під час звільнення з військової служби ОСОБА_1 виплат зазначених у грошовому атестаті №220 від 11.12.2022 та довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за два фактично відпрацьовані календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення (вересень - жовтень 2022 року). 22.06.2023 конверт з вкладенням повернувся на адресу суду, із відміткою поштового відділення у довідці форми ф.20 - "адресат відсутній за вказаною адресою".

У зв`язку із чим, 29.06.2023 судом направлено ухвалу про витребування додаткових доказів у справі на адресу Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), зазначену у грошовому атестаті №179 від 25.11.2022, який міститься в матеріалах справи. Однак станом на 24.07.2023 були відсутні відомості про отримання/неотримання поштового відправлення військовою частиною, тобто вчинені судом дії, щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та необхідність надіслати на адресу суду витребувані докази, були безрезультатними, відзив на позов та витребувані документи Військовою частиною НОМЕР_1 не надіслані до суду. При цьому, відомості щодо офіційної електронної адреси відповідача в матеріалах справи відсутні, разом з тим, суд не володів, будь-якою іншою контактною інформацією щодо представників Військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу ускладнювало розгляд адміністративної справи.

З огляду на що, ухвалою суду від 24.07.2023 зобов`язано Міністерство оборони України надати суду інформацію про засоби зв`язку із Військовою частиною НОМЕР_1 або її уповноваженим представником (адреса для листування, мобільний телефон, електронна пошта тощо).

21.11.2023 від представника Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2) надійшла до суду заява про залучення до участі у справі співвідповідача та вступ у справу, як представника Військової частини НОМЕР_2 , яку ухвалою суду від 22.11.2023 задоволено частково.

27.11.2023 на виконання вимог ухвали суду представником відповідача 2 подано до суду клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи довідку про нараховане позивачу грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Тобто вимоги ухвали суду виконані не у повному обсязі, інформацію щодо отриманих під час звільнення з військової служби (після звільнення) ОСОБА_1 виплат зазначених у його грошовому атестаті № 220 від 11.12.2022, Військовою частиною НОМЕР_2 не надано.

Ухвалою суду від 24.01.2024 повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_2 інформацію щодо отриманих під час звільнення з військової служби (після звільнення) ОСОБА_1 виплат зазначених у грошовому атестаті № 220 від 11.12.2022 та довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , на момент проходження ним військової служби. Витребувані документи представником відповідача до суду не подані.

З огляду на ненадання відповідачами відзивів у встановлений судом строк без поважних причин та усіх витребуваних документів, суд, відповідно до ч.5 ст.162 КАС України, вважає за необхідне вирішити справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №118-РС від 18.11.2022 звільнений із військової служби, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №179 від 25.11.2022 з 25.11.2022 виключений зі списків особового складу частини.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №179 від 25.11.2022 під час звільнення, позивачу підлягали до виплати наступні складові грошового забезпечення:

- щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 240% щомісячного грошового забезпечення;

- надбавка за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням;

- надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка за вислугу років 25% до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 01 листопада по 25 листопада 2022 року.

Крім того, за змістом грошового атестату №220 від 11.12.2022 до виплати позивачу підлягало грошове забезпечення, включаючи: посадовий оклад, посадовий оклад за 5 тарифним розрядом, одноразова грошова допомога на оздоровлення, індексація грошового забезпечення та виплата додаткової винагороди за листопад 2022 року, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 25 000 грн, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №179 від 25.11.2022.

Позивач стверджує, що при звільненні не отримав передбачені наказом та грошовим атестатом кошти.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ним остаточного та повного розрахунку при звільненні протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В розумінні п. 2, 4 ст. 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому таке грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, п. 242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення), передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII від 03 липня 1991 року (далі - Закон №1282-XII), згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.

Отже, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Згідно з положеннями абз. 1, 2 пункту 5 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260) одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою; які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення, на яке має право військовослужбовець на день звільнення та розраховується станом на момент звільнення за останньою посадою, яку займав військовослужбовець.

В свою чергу п.1 розділу ХХІІІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 24.10.2018 по справі № 820/3211/17, в якій суд касаційної інстанції за наслідками дослідження аналогічних обставин дійшов висновку, що чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також, суд зазначає, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків, що при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Як свідчать обставини справи, відповідно до довідки відповідача 2, позивачу за листопад 2022 рік нараховано грошове забезпечення у розмірі 93 585,15 грн, з яких: додаткова винагорода у розмірі 25 000 грн, додаткова винагорода (бойові) - 56 000 грн, оклад за військове званням у розмірі 441,67 грн, посадовий оклад - 2350 грн, за вислугу років 697,92 грн, за особливості проходження служби - 2268,23 грн, премія (ГЗ) - 5640 грн, індексація (ГЗ) - 1187,33 грн. Тобто, відповідачі не заперечують право позивача на належні виплати при звільненні, оскільки такі нараховані, про що свідчить довідка №631 від 24.11.2023.

У той час, позивач стверджує, що не отримав вказані у грошовому атестаті та у наказі командира військової частини, яким його звільнено, виплати. Такі твердження позивача, не спростовані представниками відповідачів та матеріалами справи, докази виплати передбачених наказом про звільнення складових грошового забезпечення, матеріали справи не містять.

Суд неодноразово постановляв ухвали про витребування від відповідачів інформації щодо отриманих позивачем під час звільнення з військової служби виплат зазначених у грошовому атестаті, однак такої інформації суду не надано.

Згідно з ч.1-2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Однак, у даній адміністративній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач заперечує факт виплати йому на момент звільнення грошового забезпечення, передбаченого наказом №179 від 25.11.2022, відповідачі у спростування таких тверджень позивача не надали суду жодного доказу, відомостей про виплату нарахованих сум, окрім довідки про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 датованої 24.11.2023 за №631.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання нарахованих відповідачами при звільненні із військової служби виплат, оскільки допущена бездіяльність відповідачів, порушує його право та членів його сім`ї, встановлене положеннями Закону №2011-XII, на належний соціальний захист, як військовослужбовця, звільненого у запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).

Відповідно, у даних спірних правовідносинах, має місце протиправна бездіяльність, як зовнішня форма поведінки, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, але фактично не були здійснені.

З огляду на встановлені обставини та з метою відновлення порушених прав позивача суд дійшов висновку, що його право підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невиплати щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення при звільненні та зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 провести з позивачем повний розрахунок із грошового забезпечення нарахованого станом на 25.11.2022.

Щодо стягнення середнього заробітку, суд вказує наступне.

Як свідчить зміст позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати суб`єкта владних повноважень виплатити середній заробіток за період з 25.11.2022 по день фактичного розрахунку включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, що передували дню звільнення.

Втім суд вважає, що необхідність стягнення середнього заробітку саме за відповідний період позивачем жодним чином не обґрунтовано.

Слід наголосити, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України, окрім іншого, належить встановити період затримки, який необхідно рахувати.

З огляду на вище викладене, а також беручи до уваги те, що дане судове рішення не виконане, суд дійшов висновку, що вимоги даного позову є передчасними.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08 липня 2011 року, судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 256 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення станом на 25.11.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Військову частину НОМЕР_2 провести ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні - виплатити суму грошового забезпечення, нарахованого відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 №631 від 24.11.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 17 квітня 2024 р.