Справа № 160/31309/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/31309/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Сліпець Н.Є.) в адміністративній справі №160/31309/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

28.11.2023 позивачка, через представника, звернулася до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №005888 від 25 жовтня 2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про незгоду з оскарженою постановою, оскільки під час перевірки водієм ОСОБА_2 було знайдено та надано інспекторам Укртрансбезпеки протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу № UA031-012212D від 13 січня 2023 року, крім того транспортний засіб передано позивачем в оренду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позов задоволено.

На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що під час перевірки водій не надав протокол перевірки та адаптації тахографа.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні та вирішити питання стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником вантажного автомобіля MERCEDES-BENZ ATEGO 2001 року випуску (ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до приписів Закону України Про автомобільний транспорт, Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 та на підставі направлення на перевірку №000105 від 29.09.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки 03.10.2023 року проводилась рейдова перевірка н: Н11 Дніпро - Кривий Ріг - Миколаїв 78 км зазначеної дороги (+ 500 м).

У ході проведення рейдової перевірки відповідач зупинив транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , водій ОСОБА_3 .

За результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області складений акт №004762 від 03.10.2023 року.

Відповідно до акта №004762 від 03.10.2023, перевіркою встановлено порушення передбачене ст.34, 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

У поясненнях водія про причини порушення водій ОСОБА_3 зазначив, що діючий протокол було знайдено після складання акту, з актом ознайомлений, про що свідчить його підпис в самому акті.

На підставі зазначеного акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області винесено постанову №005888 від 25.10.2023, якою позивача притягнуто до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт та застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Позивач не погодилась із правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та звернувся з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, мотивував рішення тим, що матеріалами перевірки підтверджено наявність на час її проведення протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу № UA031-012212D від 13 січня 2023 року.

Вказане рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Спірним у справі є правомірність застосування до позивача адміністративно-господарської санкції за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. 6, 48 Закону України Про автомобільний транспорт державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, вказана норма свідчить про те, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року.

Зазначеною Інструкцією №385 передбачено, що протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу є документом, який повинен мати водій транспортного засобу, що обладнаний тахографом, у разі якщо такий автомобіль використовується для перевезень пасажирів та/або вантажів суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Таким чином, положеннями статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність або картки водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року.

Абзацем 3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, спірною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарські санкції за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджується актом. (а.с. 24)

У акті від 03.10.2023 №004762 зазначено, що перевіркою встановлено порушення передбачене ст.34, 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Проте у графі пояснень щодо причин порушення, водій зазначив, що діючий протокол було знайдено після складання акту, з актом ознайомлений, про що свідчить його підпис в самому акті.

Відповідач під час розгляду справи про притягнення позивача до відповідальності не врахував відеозапис з боді-камер співробітників Укртрансбезпеки від 03.10.2023 відповідно до якого вбачається, що водій знайшов протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 13.01.2023, ідентифікаційний номер №UA030-012212D.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна постанова прийнята без врахування всіх обставин, а отже підлягає скасуванню.

Відповідач не спростовував в апеляційній скарзі доводів суду першої інстанції, а також не навів обґрунтувань неможливості врахування, при вирішенні питання застосування до позивача санкції, протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а отже підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача викладені у відзиву стосовно обставин, що не були підставою для задоволення позову, а саме щодо належного користувача транспортним засобом.

Що стосується заявленого клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3500грн, то судова колегія зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч.2-7 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З наведених норм можна дійти висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009р. №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц та від 17 травня 2023 року по справі №200/12177/19-а, а також у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №580/4422/21.

Як вбачається з матеріалів справи, що у відзиві на апеляційну скаргу заявник зазначив про стягнення суми витрат на правову допомогу у розмірі 3500грн, до відзиву додав акт приймання- передачі від 01.04.2024 до договору №20/11-23 від 20.11.2023, в якому вказано, що сума складається з аналізу апеляційної скарги та складання відзиву.

Проте договір про надання поавничої допомоги передбачає строки сплати це 5 днів з дня підписання акту але не пізніше 10 днів з моменту отримання рахунку. (а.с. 21)

Проте доказів понесення вказаних витрат, або доказів направлення рахунку, суду не надано. Таким чином позивачем та його представником не надано документів, які свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Отже жодних доказів оплати правничої допомоги до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що відсутні підстави для стягнення судових витрат пов`язаних із наданням правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року в адміністративній справі №160/31309/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак