Справа № 160/18729/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/18729/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року (суддя Юхно І.В.) у справі №160/18729/23 за позовом ОСОБА_2 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Херсонська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність Спеціалізованої прокуратури сфері оборони Південного регіону протиправною щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 одноразової допомоги у зв`язку з переїздом Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в іншу місцевість (в інший населений пункт) - до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області - в розмірі місячного посадового окладу, а саме грошових коштів у сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот гривень);

- визнати бездіяльність Спеціалізованої прокуратури сфері оборони Південного регіону протиправною щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 одноразової допомоги у зв`язку з переїздом Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в іншу місцевість (в інший населений пункт) - до міста Миколаїв Миколаївської області - в розмірі місячного посадового окладу, а саме грошових коштів у сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот гривень);

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_2 суму несплаченої одноразової допомоги - компенсації у зв`язку з переїздом Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в іншу місцевість (в інший населений пункт) - до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області - в розмірі місячного посадового окладу, а саме грошових коштів у сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот гривень);

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_2 суму несплаченої одноразової допомоги - компенсації у зв`язку з переїздом Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в іншу місцевість (в інший населений пункт) - до міста Миколаїв Миколаївської області - в розмірі місячного посадового окладу, а саме грошових коштів у сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот гривень);

- стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_2 суму несплаченої одноразової допомоги - компенсації у

зв`язку з переїздом Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в іншу місцевість (в інший населений пункт) - до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області - в розмірі місячного посадового окладу, а саме грошових коштів у сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот гривень);

- стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_2 суму несплаченої одноразової допомоги - компенсації у зв`язку з переїздом Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в іншу місцевість (в інший населений пункт) - до міста Миколаїв Миколаївської області - в розмірі місячного посадового окладу, а саме грошових коштів у сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот гривень).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 поновлено позивачу строк звернення до суду; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.09.2023 від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов відзив на позов (направлено до суду 06.09.2023), у якому відповідач просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, а в разі розгляду по суті відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 адміністративний позов залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: - заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року позов залишено без розгляду.

Підставою для залишення позову без розгляду стали висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду, який визначений ч.5 ст.122 КАС України, а визначені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не можливо визнати поважними, оскільки не свідчать про наявність причин, які об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали звернення позивачем з позовом до суду у визначені законом строки.

Такі висновки суд першої інстанції, зокрема, обгрунтував тим, що позивачу про відмову у виплаті компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість стало відомо 12.04.2023, а з позовом до суду позивач звернувся 26.07.2023, тобто з пропуском місячного строку, який встановлено ч.5 ст.122 КАС України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було визначено предмет спору у цій справі, у зв`язку з чим неправильно застосовано положення законодавства, якими врегульовано строки звернення з позовом до суду. З цього приводу позивач вказує на те, що переданий на вирішення суду спір є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці, а відповідно строки звернення з позовом до суду слід визначати з урахуванням положень ст.233 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з огляду на її законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач оскаржується бездіяльність відповідача в частині не виплати грошової компенсації у зв`язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, виплата якої передбачена Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.120 КЗпП України, постановою КМУ від 02.03.199 №255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість».

Відповідно до ст.120 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість.

Розміри компенсаційних виплат, у разі переведення працівника на роботу в іншу місцевість, визначені постановою КМУ від 02.03.199 №255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати, зокрема, становить додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Отже, вказаний спір стосується дотримання трудових гарантій працівника, зокрема, на отримання компенсаційних виплат, які є складовою заробітної плати працівника.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення з позовом до суду, виходив з того, що у спірному випадку застосування підлягають строки, які визначені ч.5 ст.122 КАС України.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, позивач вказує на те, що оскільки спір стосується оплати праці, то застосуванню підлягають положення ст.233 КЗпП України.

Відповідно до ст.233 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних відносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання застосування вказаних норм права було предметом дослідження Верховним Судом, яким, зокрема, у справі №260/3564/22 (постанова від 06.04.2023), зазначено: «Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України). Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України».

Таким чином, враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у спірному випадку застосування підлягають положення КЗпП України, які визначають строки звернення з позовом до суду.

У спірному випадку встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону із заявою від 28.03.2023 (вх.№2477-23 від 29.03.2023) про нарахування і виплату йому та членам його сім`ї компенсації у зв`язку з переїздами в інші місцевості України для виконання роботи в містах Кривий Ріг та Миколаїв, передбаченої ст. 120 КзпП України та Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1998 № 255 Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Листом від 11.04.2023, який фактично отримано позивачем 12.04.2023, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону повідомила ОСОБА_2 про відсутність підстав для таких виплат, оскільки накази про переведення позивача, створення для нього робочого місця Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону не видавалися. При цьому, позивача було проінформовано, що роботодавцем по відношенню до позивача є керівник Херсонської спеціалізованої прокуратури від імені якого також відсутні відповідні накази щодо переведення позивача на роботу в іншу місцевість.

30.04.2023 позивач звернувся до керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури із заявою, відповідно до якої просив звільнити його з посади за угодою сторін з 02.05.2023, а також нарахувати і виплатити грошові кошти у розмірі двох посадових окладів за переміщення прокуратури до міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та міста Миколаєва Миколаївської області.

Наказом керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 01.05.2023 № 13к ОСОБА_2 з 02.05.2023 звільнено з посади головного спеціаліста на підставі ч.2 ст.86 Закону України Про державну службу, за угодою сторін, та прийнято рішення виплатити грошову компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки та додаткові оплачувані відпустки.

Будь-якої інформації про виплату ОСОБА_2 компенсації, передбаченої ст. 120 КзпП України та Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1998 № 255 Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість, текст наказу не містить.

Із зазначеним наказом позивач ознайомився 02.05.2023, про що свідчить відповідний запис на наказі (копію наказу з відміткою про ознайомлення ОСОБА_2 додав до позовної заяви).

Таким чином, враховуючи дату видання наказу про звільнення, в якому відсутня інформація про виплату компенсації у зв`язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, позивач мав право звернутися до суду з вимогами про виплату такої компенсації протягом трьох місяців з дня ознайомлення з цим наказом.

У спірному випадку позивач звернувся до суду з позовом 26.07.2023, тобто у межах строку, передбаченого ст.233 КЗпП України.

Отже, підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску строку звернення з позовом до суду, у зв`язку з чим вважає за необхідне оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 320, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі №160/18729/23 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Вступну та резолютивну частини проголошено 16.04.2024

Повне судове рішення складено 17.04.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк