Справа № 400/2765/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2765/23

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2023 позивач - Головне управління ДПС у Миколаївській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Державного бюджету в рахунок погашення податкового боргу в сумі 200342,47 грн., а саме:

- з орендної плати з фізичних осіб 196079,80 грн.;

- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 3641,00 грн.;

- земельного податку з фізичних осіб 621,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган вказував, що ОСОБА_1 відповідно до приписів Податкового кодексу України є платником податків, якому відповідно до ст. 59 ПК України виставлено податкову вимогу від 01.11.2021 №0-1402, яка була направлена відповідачу, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення форми №119 Укрпошти. У зв`язку з тим, що податковий борг є непогашеним, податковий орган звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції того факту, що податкова адреса особи є актуальною адресою згідно даних Державного реєстру фізичних осіб.

Також, апелянт звертає увагу, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , є платником податків (а.с. 29-31).

Відповідно розрахунку податкового боргу та інтегрованих карток платника (ІКП), податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 200342,47 грн., а саме заборгованість по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 196 079,80 грн.; по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 3 641,00 грн.; по земельному податку з фізичних осіб 621,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, дана заборгованість позивача по орендній платі з фізичних осіб, у загальному розмірі 196 079,80 грн. виникла в результаті винесення:

- податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №-1402 від 04.08.2021, яким до ОСОБА_1 застосована сума податкового зобов`язання у розмірі 119 430,50 грн., за період 2019, 2020, 2021 роки, строк сплати 12.10.2021, сплачено 0,12 грн., сума боргу 119 430,38 грн.;

- податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №-1402 від 04.08.2021, яким застосована сума податкового зобов`язання у розмірі 76 649,42 грн., за період 2019, 2020, 2021 роки, строк сплати 12.10.2021, сплачено 0,00 грн., сума боргу 76 649,42 грн.

Заборгованість ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в загальному розмірі 3641 грн. виникла в результаті винесення:

- податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №0-1403 від 29.04.2021, нараховано 2 277,27 грн., за період 2020 рік, строк сплати 21.09.2021, сплачено 1 191,98 грн., сума боргу 1 085,29 грн.;

- податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №0-1403 від 29.04.2021, нараховано 1 777,23 грн., за період 2020 рік, строк сплати 21.09.2021, сплачено 0,00 грн., сума боргу 1 777,23 Грн.;

- податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №0-1403 від 29.04.2021, нараховано 1 212,24 грн., за період 2020 рік, строк сплати 21.09.2021, сплачено 433,76 грн., сума боргу 778,48 грн.

Заборгованість позивача по земельному податку з фізичних осіб, виникла в результаті винесення:

- податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №1-1403 від 08.04.2021, нараховано 621,67 грн., за період 2021 рік, строк сплати 25.08.2021, сплачено 0,00 грн., сума боргу 621,67 грн.

У добровільному порядку заборгованість відповідачем погашена не була.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення №-1402 від 04.08.2021 року та №-1402 від 04.08.2021 року були особисто вручені позивачу 17.08.2021 року.

Податкові повідомлення-рішення №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №1-1403 від 08.04.2021 та податкова вимоги від 01.11.2021 №0-1402 направлялись за адресою: АДРЕСА_1 , однак повернулись відправнику 16.12.2021 не врученими з відмітками відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №1-1403 від 08.04.2021 та податкова вимога форми Ф № 0-1402 від 01.11.2021 не направлялись за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, відповідачу не вручались, у зв`язку із чим у позивача не виникло права на звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 57.2 ст. 57, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення- рішення про таке нарахування.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 95.2 ст. 92 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За приписами п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 58.3. ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Так, п. 42.1 ст. 42 ПК України встановлено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2. ст. 42 ПК України).

Відповідно до п. 42.5. ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Аналогічні приписи щодо вручення податкової вимоги містяться і в розділі IV «Порядок надсилання (вручення) податковими органами податкових вимог платникам податків» Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.03.207 №610, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770.

Отже, зверненню до суду в обов`язковому порядку передує виконання податковим органом свого обов`язку щодо надіслання на податкову адресу відповідача податкової вимоги щодо суми узгодженого податкового боргу, зокрема в цій справі засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому такий лист вважається врученим платнику податків коли він вручений особисто, або законному чи уповноваженому представнику, або, у разі неможливості вручення поштового відправлення, у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вбачається з матеріалів справи податкові повідомлення-рішення №-1402 від 04.08.2021 та №-1402 від 04.08.2021 були особисто вручені позивачу 17.08.2021 року, проте податкові повідомлення-рішення №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №1-1403 від 08.04.2021 направлялись відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак повернулись відправнику 16.12.2021 не врученими з відмітками відділення поштового зв`язку про причини невручення «за закінченням терміну зберігання»

Так само і податкова вимога від 01.11.2021 №0-1402 направлялась відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак повернулась відправнику 16.12.2021 не врученою з відмітками відділення поштового зв`язку про причини невручення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 38-40).

Перевіряючи дотримання податковим органом приписів ПК України щодо надіслання податкової вимоги саме за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків, апеляційний суд зазначає, що як ППР, так і податкова вимога були надіслані відповідачу на адресу АДРЕСА_1 .

Проте, вказана адреса з 12.07.2016 не є адресою місцезнаходження відповідача, оскільки відповідач з 12.07.2016 зареєстрований за іншою адресою - АДРЕСА_2 (а.с. 66-67).

Отже, надіслання відповідачу податкових повідомлень-рішень №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №0-1403 від 29.04.2021, №1-1403 від 08.04.2021 та податкової вимоги від 01.11.2021 №0-1402 відбулось не за місцем знаходження та не за податковою адресою відповідача.

Питання податкової адреси врегульоване статтею 45 ПК України, який набрав чинності 01.01.2011.

Приписи ст. 45 ПК України вказують, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. (п. 45.1. ст. 45 ПК України). Вказана норма не зазнала змін з 01.01.2011 та до часу виникнення спірних правовідносин.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що статтею 66 ПК України врегульовані питання внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до 01.07.2012 (до набрання чинності змін внесених Законом України №4843-VI від 24.05.2012) статтею 66 ПК України було врегульоване питання внесення змін до облікових даних платників податків, тобто без будь-яких виключень. Саме тому наказом Державної податкової адміністрації України №979 від 22.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за №1439/18734, був затверджений Порядок обліку платників податків і зборів, який був чинним з 14.01.2011 до 06.01.2012.

Проте, зміна реєстрації місця проживання відповідача відбулась у липні 2016 року, тобто в той час коли норми ПК України, зокрема ст. 66, стосувалась питання внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Проте вказана норма була внесена до ПК України відповідно до Закону від 21.12.2016 № 1797-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, та не має зворотної дії у часі, проте як зміна реєстрації місця проживання відповідача відбулась у липні 2016 року.

Зазначає апеляційний суд і про неможливість застосування в цій справі приписів Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за №1306/31174, який набрав чинності з 21.11.2017, та не має зворотної дії у часі, проте як зміна реєстрації місця проживання відповідача відбулась у липні 2016 року.

Натомість за приписами п.п. 70.16.7-1 п. 70.16.1 ст. 70 ПК України в редакції чинній станом на липень 2016 року, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, самозайняті особи, податкові агенти подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контролюючим органам за своїм місцезнаходженням або централізовано в електронному вигляді (для органів виконавчої влади) інформацію про фізичних осіб, що пов`язана з реєстрацією таких осіб як платників податків, нарахуванням, сплатою податків і контролем за дотриманням податкового законодавства України, із зазначенням реєстраційних номерів облікових карток платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), зокрема: органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб, - про фізичних осіб, які зареєстрували своє місце проживання у відповідному населеному пункті чи місце проживання яких знято з реєстрації в такому населеному пункті, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також про втрачені, викрадені паспорти громадянина України у п`ятиденний строк з дня надходження відповідних заяв фізичних осіб та про паспорти громадянина України померлих громадян щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Отже, на час реєстрації місця проживання позивача у м. Одесі (липень 2016 року), орган, що здійснив реєстрацію місця проживання відповідача повинен був надати централізовано в електронному вигляді до податкового органу відповідну інформацію, а отже, на час надіслання відповідачу у 2021 році податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги апелянт мав бути обізнаним про зміну місця реєстрації проживання відповідача, тобто про зміну податкової адреси відповідача.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач податковий орган не дотримався власної процедури, яка, як встановлено ПК України, в обов`язковому порядку має передувати звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу (не надіслав відповідачу податкової вимоги на податкову адресу відповідача зареєстроване місце проживання).

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на постанови КАС ВС від 20.10.2020 у справі 3140/30/20, від 27.10.2020 у справі №813/3922/17, від 14.07.2022 у справі №120/479/21-а, оскільки вони ухвалені за інших фактичних обставин ніж ті які існують в справі, що переглядається в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі № 400/2765/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.04.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький