Справа № 340/8074/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 340/8074/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року (суддя 1-ї інстанції: Черниш О.А.) в адміністративній справі №340/8074/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у перерахунку його пенсійних виплат з 01.03.2022 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №23 від 27.04.2023 року про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати йому пенсійні виплати в розмірі 5954,73 грн. щомісячно з 01.03.2022 року до 01.03.2023 року та виплатити недораховані кошти на загальну суму 46256,76 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області підтвердити та зарахувати йому стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 за період трудової діяльності з 20.01.1981 року по 29.03.1993 року згідно положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 15.08.2003 року) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» №36 від 16.01.2003 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі №340/4130/22 позивачу з 25.03.2022 поновлена та виплачується пенсія, розмір якої з 01.03.2023 складає 5954,73 грн. Пенсію, належну до виплати з 25.03.2022 до 01.03.2023, відповідач протиправно обчислив у мінімальному розмірі 2100 грн., внаслідок чого позивач недоотримав за цей період 46256,76 грн. Крім того, відповідач неправильно обчислив пільговий стаж позивача та безпідставно відмовив у підтвердженні стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці по Списку №1, набутого позивачем у Кіровоградському чавуноливарному заводі у період з 20.01.1981 по 29.03.1993. Позивач не погоджується з таким рішенням та стверджує, що записами у його трудовій книжці та наданими документами, зокрема уточнюючою довідкою №48 від 18.05.1998, підтверджено його роботу у цей період на посаді, зайнятість на якій дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Зазначає, що у 2003 році у віці 50 років йому вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах з огляду на наявність у нього на той час 12 років стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів із даним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 25.03.2022 року по 28.02.2023 року за його заявою від 15.03.2023 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №23 від 27.04.2023 року про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , належної до виплати за період з 25.03.2022 року по 28.02.2023 року, з урахуванням архівних довідок №О-1164, №О-1165 від 18.05.2022 року про заробітну плату та виплатити йому заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком за цей період.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 25.03.2022 року перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу, збільшеного додатково на 11 років, та доплати за понаднормовий стаж та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду питання про підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, для призначення пенсії на пільгових умовах головним управлінням Комісією не було враховано, уточнюючу довідку №48 від 18.05.1998, оскільки ОСОБА_1 не було надано її під час подачі до Комісії заяви про підтвердження періодів роботи на Кіровоградському чавуноливарному заводі. Тобто, суд першої інстанції безпідставно визначив підстави для збільшення страхового стажу на 11 років, фактично перебравши на себе повноваження органів Пенсійного фонду України щодо обрахунку стажу. Також вказує, що вимога « 5» позовної заяви є безпідставною з огляду на те, що позивач 15.10.1953 року народження, і 60 років йому виповнилось в 2013 році. Таким чином, позивач в 2013 році позивач досяг пенсійного віку - 60 років, визначеного ст.26 ЗУ №1058, а призначення пенсії за Списком №1 передбачає призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років. З огляду на вік позивача (70 років) відповідач вважає, що права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 позивач немає, оскільки пенсія вже призначена і повторне призначення пенсії не передбачено чинним нормативним актом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

У грудні 2003 року органами ПФУ у зв`язку з досягненням позивачем 50-річного віку йому з 15.10.2003 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 28).

У 2017 році позивач виїхав на постійне проживання за кордон до РФ та з 01.07.2017 року йому призначено страхову пенсію по старості на умовах законодавства РФ, відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, учасниками якої були Україна та РФ.

У зв`язку з цим у червні 2017 року ГУ ПФУ Кіровоградській області направило пенсійну справу ОСОБА_1 до органів пенсійного забезпечення РФ, а виплату йому пенсії припинило з 01.07.2017.

У 2021 році позивач повернувся на постійне проживання в Україну та у червні 2021 звернувся до відповідача із заявою №5966 від 10.06.2021, у якій просив взяти його на облік та перерахувати йому пенсію.

ГУ ПФУ в Кіровоградській області неодноразово направляло запити до органів пенсійного забезпечення РФ про витребування пенсійної справи ОСОБА_1 , проте пенсійна справа не надійшла.

Позивач отримував пенсію від органів пенсійного забезпечення РФ до березня 2022 року, а у травні 2022 року знову звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про поновлення виплати йому пенсії в Україні.

У серпні 2022 року відповідач повідомив позивача про неможливість виплати йому пенсії через відсутність пенсійної справи.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач у вересні 2022 року звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі №340/4130/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 пенсійних виплат. Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 пенсійні виплати та виплачувати пенсію, починаючи з 25.03.2022.

У лютому 2023 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області, виконуючи це рішення суду, склало протокол №857 від 23.02.2023, яким здійснило перерахунок пенсії позивача з 25.03.2022 (а.с. 128).

За розрахунками відповідача, страховий стаж позивача склав 29 років 4 місяці 27 днів (або 352 місяці), а коефіцієнт страхового стажу, визначений відповідно до статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 0,29333.

Заробітна плата, врахована для обчислення пенсії, склала 611, 39 грн. (6186, 32 грн. х 0,09883), де: 6186, 32 грн. - показник середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015, 2016 роки - 3764,40 грн., підвищений на коефіцієнт збільшення з 01.03.2019 року - на 1,17, з 01.03.2020 року - на 1,11, з 01.03.2021 року - на 1,11, з 01.03.2022 року - на 1,14; 0,09883 - індивідуальний коефіцієнт заробітку, визначений із заробітної плати з 01.07.1994 року по 31.01.1995 року, з 01.03.1995 року по 30.04.1996 року, з 01.02.1997 року по 31.07.1997 року, з 01.09.1997 року по 01.06.2000 року, з 01.07.2000 року по 30.06.2002 року.

Загалом розмір пенсійної виплати позивача з 25.03.2022 відповідач обчислив у 2100 грн., де: 179, 34 грн. основний розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (611, 39 грн. х 0,29333); 1441, 54 грн. доплата до мінімального розміру пенсії за віком, обчислена відповідно до абзацу 1 частини 1, частини 3 статті 28, пункту 4-1 Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (до 1620, 88 грн.); 313, 12 грн. доплата до мінімальної пенсійної виплати (до 1934 грн.); 166 грн. - щомісячна доплата до пенсії, передбачена пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 року «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (до 2100 грн.).

Пенсію, нараховану за період з 25.03.2022 року по 28.02.2023 року в загальній сумі 23574,19 грн. відповідач виплатив позивачу у березні 2023 року.

У березні 2023 року позивач подав до ГУ ПФУ в Кіровоградській області заяву від 15.03.2023 про перерахунок його пенсії із врахуванням заробітної плати по 30.06.2000, підтвердженої архівними довідками про заробітну плату за періоди роботи у 1981 - 1993 роках.

За цією заявою ГУ ПФУ в Кіровоградській області склало протокол №857 від 24.03.2023 про перерахунок пенсії, яким з 01.03.2023 здійснило перерахунок пенсії позивача (а.с. 131).

Заробітна плата, врахована для обчислення пенсії при цьому перерахунку, склала 20300,45 грн. (7405, 06 грн. х 2,74144), де: 7405, 06 грн. - показник середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015, 2016 роки - 3764,40 грн., підвищений на коефіцієнт збільшення з 01.03.2019 року - на 1,17, з 01.03.2020 року - на 1,11, з 01.03.2021 року - на 1,11, з 01.03.2022 року - на 1,14, з 01.03.2023 року на 1,197; 2,74144 - індивідуальний коефіцієнт заробітку, визначений із заробітної плати за період з 01.03.1983 року по 29.02.1988 року, з 01.07.2000 року по 30.06.2002 року.

Загалом розмір пенсії позивача з 01.03.2023 склав 5954,73 грн. (20300,45 грн. х 0,29333).

Згодом ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою від 20.03.2023 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у Кіровоградському чавуноливарному заводі (а.с. 78зв.).

Рішенням комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, створеної при ГУ ПФУ в Кіровоградській області, про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи №23 від 27.04.2023 підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 за Списком №2 за період з 20.01.1981 року по 30.09.1987 року. Відмовлено у підтвердженні стажу роботи по Списку №1 за період з 20.01.1981 року по 30.09.1987 року, оскільки наданими документами не підтверджено роботу на посаді прибиральника в ливарних цехах, зайнятого прибиранням відпрацьованої землі в бункерах (тунелях) і гарячого шлаку. Відмовлено у підтвердженні стажу роботи по Списку №2 за період з 01.10.1987 по 04.04.1988 та з 22.03.1989 по 29.03.1993, оскільки наданими документами не підтверджено роботу в ливарних цехах (а.с. 79 80).

Позивач звернувся до суду з цим позовом, не погоджуючись із розміром пенсії, яка нарахована та виплачена йому за минулий час (з 25.03.2022 по 28.02.2023), та з неврахуванням до його страхового стажу додаткових років роботи на посадах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що у спірних правовідносинах мало місце несвоєчасне поновлення позивачу виплати пенсії з вини відповідача, протиправність дій якого встановлена рішенням суду у справі №340/4130/22. Перерахунок, за яким звернувся позивач із заявою від 15.03.2023, пов`язаний не з поданням додаткових документів, які дають право на підвищення пенсії, а з відновленням права позивача на належний розмір пенсії, не виплаченої йому своєчасно з вини відповідача. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що правила частини 4 статті 45 Закону №1058-IV для такого перерахунку не застосовуються, а відповідно до статті 46, частини 2 статті 49 Закону №1058-IV позивач має право на виплату пенсії у належному (правильному) розмірі з моменту її поновлення на виконання рішення суду, тобто з 25.03.2022. Крім того, суд першої інстанції встановив, що оскаржуване рішення комісії ГУ ПФУ в Кіровоградській області №23 від 27.04.2023 про результати розгляду заяви позивача прийнято необґрунтовано, нерозсудливо та всупереч принципу належного урядування, оскільки потреби підтверджувати спірний стаж у 2023 році за процедурою, передбаченою Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1, у відповідача не було.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Спірним у справі є визначений відповідачем розмір пенсії, яка нарахована та виплачена позивачу у період з 25.03.2022 по 28.02.2023, та незарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності на посадах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Щодо розміру пенсії, яка нарахована та виплачена позивачу у період з 25.03.2022 по 28.02.2023, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV) визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до частини першої, другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Частиною 2 статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

В силу абз. 1,2 п. 2.8 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачу з 15.10.2003 призначено пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.01.2004 року перераховано пенсію відповідно до статті 43 Закону №1058-IV. З 01.07.2017 року виплату пенсії йому припинено, а з 23.02.2023 на виконання рішення суду у справі №340/4130/22 виплату пенсії поновлено на умовах Закону №1058-IV з виплатою пенсії за минулий час, починаючи з 25.03.2022.

Розмір пенсійної виплати позивача з 25.03.2022 відповідач обчислив у 2100 грн., де: 179, 34 грн. основний розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (611, 39 грн. х 0,29333); 1441, 54 грн. доплата до мінімального розміру пенсії за віком, обчислена відповідно до абзацу 1 частини 1, частини 3 статті 28, пункту 4-1 Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (до 1620, 88 грн.); 313, 12 грн. доплата до мінімальної пенсійної виплати (до 1934 грн.); 166 грн. - щомісячна доплата до пенсії, передбачена пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 року «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (до 2100 грн.).

Пенсію, нараховану за період з 25.03.2022 року по 28.02.2023 року в загальній сумі 23574,19 грн. відповідач виплатив позивачу у березні 2023 року.

У березні 2023 року позивач подав до ГУ ПФУ в Кіровоградській області заяву від 15.03.2023 про перерахунок його пенсії із врахуванням заробітної плати по 30.06.2000, підтвердженої архівними довідками про заробітну плату за періоди роботи у 1981 - 1993 роках.

За цією заявою ГУ ПФУ в Кіровоградській області склало протокол №857 від 24.03.2023 про перерахунок пенсії, яким з 01.03.2023 здійснило перерахунок пенсії позивача (а.с. 131).

Заробітна плата, врахована для обчислення пенсії при цьому перерахунку, склала 20300,45 грн. (7405, 06 грн. х 2,74144), де: 7405, 06 грн. - показник середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015, 2016 роки - 3764,40 грн., підвищений на коефіцієнт збільшення з 01.03.2019 року - на 1,17, з 01.03.2020 року - на 1,11, з 01.03.2021 року - на 1,11, з 01.03.2022 року - на 1,14, з 01.03.2023 року на 1,197; 2,74144 - індивідуальний коефіцієнт заробітку, визначений із заробітної плати за період з 01.03.1983 року по 29.02.1988 року, з 01.07.2000 року по 30.06.2002 року.

Розмір пенсії позивача з 01.03.2023 склав 5954,73 грн. (20300,45 грн. х 0,29333).

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах мало місце несвоєчасне поновлення позивачу виплати пенсії з вини відповідача, протиправність дій якого встановлена рішенням суду у справі №340/4130/22, оскільки перерахунок, за яким звернувся позивач із заявою від 15.03.2023 насамперед пов`язаний не з поданням додаткових документів, які дають право на підвищення пенсії, а з відновленням права позивача на належний розмір пенсії, не виплаченої йому своєчасно з вини відповідача.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, оскільки за заявою позивача від 15.03.2023 не здійснив перерахунок його пенсії за минулий час з моменту відновлення виплати пенсії, а саме з 25.03.2022 по 28.02.2023 та з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав останнього здійснити перерахунок пенсії за вказаний період на підставі наданих ним архівних довідок про заробітну плату та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності на посадах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 та Списком №2, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Дослідивши записи у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 25.06.1971 судом встановлено, що позивач з 20.01.1981 по 30.09.1987 працював у ливарному цеху ВАТ «Кіровоградський ливарний завод» на посаді прибиральника у ливарних цехах, з 01.10.1987 переведений у формувальний цех за тією ж професією, де працював до свого звільнення 04.04.1988. З 22.03.1989 знову прийнятий у формувальний цех прибиральником у ливарних цехах, де працював до свого звільнення 29.03.1993.

Трудова книжка позивача в частині спірних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача прибиральником у ливарних цехах, вказані записи вчинені на підставі наказів по підприємству.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, щодо заяви про перерахунок пенсії, позивачем надано документи на підтвердження спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію на пільгових умовах.

Зокрема судом апеляційної інстанції дослідженні такі документи та встановлено, що у довідці ВАТ «Кіровоградський ливарний завод» про уточнюючий особливий характер або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії №48 від 18.05.1998 зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день з 20.01.1981 по 04.04.1988, з 22.03.1989 по 29.03.1993 (усього 11 років 2 місяці 11 днів) на ливарному виробництві на посаді прибиральника у ливарних цехах, зайнятого прибиранням відпрацьованої землі у бункерах (тунелях) і гарячого шлаку, яка передбачена Списком №1 (розділ XІ, підрозділ 1, пункт «а», позиція 1110100а-19252) (а.с. 81).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у спірний період позивач працював повний робочий день на посаді, яка передбачена Списком №1.

Як вбачається з рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 27.04.2023 №23, комісія ГУ ПФУ в Кіровоградській області розглядаючи заяву позивача від 20.03.2023 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтвердила стаж роботи за період з 20.01.1981 по 30.09.1987 за Списком №2, але відмовила у підтвердженні цього стажу за Списком №1. Щодо періодів з 01.10.1987 по 04.04.1988, з 22.03.1989 по 29.03.1993, відмовила у підтвердженні стажу як за Списком №1, так і за Списком №2 (а.с. 79зв-80).

Зі змісту вказаного рішення встановлено, що комісія при розгляді питання про підтвердження стажу роботи позивача взагалі не досліджувала та не оцінювала уточнюючу довідку №48 від 18.05.1998, попри те, що ця довідка була надана позивачем до заяви про перерахунок пенсії від 15.03.2023 з метою її врахування при обчисленні пенсії направлено службовою запискою від 22.03.2023 №1281/02-16 на розгляд комісії (а.с. 23зв.).

За наведених обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при поновленні та обчисленні у лютому березні 2023 року пенсії позивача за віком, призначеної йому у 2003 році на пільгових умовах, безпідставно відмовився врахувати до його страхового стажу додатково 11 повних років стажу, набутого на під час роботи у Кіровоградському чавуноливарному заводі на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, як це передбачено абзацом 11 частини 3 статті 24 Закону №1058-IV. Оскільки наявність у позивача стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 стала підставою для призначення йому у 2003 році пенсії на пільгових умовах, то потреби підтверджувати цей стаж у 2023 році за процедурою, передбаченою Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1, дійсно не було

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскаржуване рішення комісії ГУ ПФУ в Кіровоградській області №23 від 27.04.2023 про результати розгляду заяви позивача є протиправним, оскільки прийнято необґрунтовано, нерозсудливо та всупереч принципу належного урядування, а порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача провести з 25.03.2022 перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, збільшеного додатково на 11 років, та доплати за понаднормовий стаж та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

Колегія суддів суду апеляційної відхиляє доводи скаржника про те, що позивачем не подавалась уточнююча довідка №48 від 18.05.1998, оскільки зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 13.04.2023 №4000/03-16 вбачається, що вказану довідку було додано останнім до заяви про перерахунок пенсії від 15.03.2023 та з метою її врахування при обчисленні пенсії було направлено службовою запискою від 22.03.2023 №1281/02-16 на розгляд комісії (а.с. 23зв.).

Щодо твердження скаржника про втручання у дискреційні повноваження, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами підтверджено, що позивач працював повний робочий день з 20.01.1981 по 04.04.1988, з 22.03.1989 по 29.03.1993 (усього 11 років 2 місяці 11 днів) на ливарному виробництві у ВАТ «Кіровоградський ливарний завод» на посаді прибиральника у ливарних цехах, зайнятого прибиранням відпрацьованої землі у бункерах (тунелях) і гарячого шлаку, яка передбачена Списком №1 (розділ XІ, підрозділ 1, пункт «а», позиція 1110100а-19252).

Таким чином, оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів його трудової діяльності на посадах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, поряд з цим встановлено, що позивач працював понад 11 років на таких посадах у ВАТ «Кіровоградський ливарний завод», тому у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме проведення з 25.03.2022 перерахунку пенсії за віком з урахуванням страхового стажу, збільшеного додатково на 11 років, та доплати за понаднормовий стаж.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року в адміністративній справі №340/8074/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник