Справа № 380/644/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Львівсправа № 380/644/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивачка/ ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (Відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), в якому із урахуванням заяви від 02 квітня 2024 року про уточнення позовних вимог просить:

- визнати противоправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2023 року №№ 3333/13-01-24-08, 3334/13-01-24-08, 3331/13-01-24-08;

- стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 43968090, юридична адреса: вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, Львівська обл., 79026) понесені судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 23 лютого 2023 року №№ 3333/13-01-24-08, 3334/13-01-24-08, 3331/13-01-24-08 (далі також оскаржувані податкові повідомлення-рішення) є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки контролюючий орган призначив проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 наказом від 21 листопада 2022 року № 3039-ПП всупереч мораторію (заборони) на її проведення, установленої Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким зупинено дію пункту 52-2 та підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПК України) доповнено новим пунктом 69.2, відповідно до якого податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються.

Позивачка зазначає, що за час ведення підприємницької діяльності, окрім отримання доходів, вона також здійснювала витрати для отримання таких доходів. Відповідно до податкової декларації за 2018 рік позивачка отримала 1177186,79 грн доходу. Позивачка за 2018 рік здійснила витрати на закупівлю товарів, сировини, оплату праці найманих працівників, сплату податків і зборів, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, на загальну суму 1116672,78 грн. З урахуванням викладеного чистий оподатковуваний дохід позивачки за 2018 рік становив 60514,01 грн. Отже, позивачка правильно визначила розмір чистого оподатковуваного доходу, а тому відсутні підстави для донарахування суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

У зв`язку з наведеним просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Також у позовній заяві позивачка вказує, що розмір судового збору за подання цього позову становить 2528,98 грн. Попередній розрахунок суми судових витрат становить 40000,00 грн, з них сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката 40000,00 грн. Ураховуючи положення частини сьомої статті 139 КАС України, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду позивачкою будуть надані докази на підтвердження остаточного розрахунку суми судових витрат.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що Законом України від 12 травня 2022 року № 2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (далі Закон № 2260), який набрав чинності 27 травня 2022 року, внесено зміни пункту 69.2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, викладено в новій редакції та дозволено проведення документальних позапланових перевірок з підстав визначених, в тому числі, підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Ураховуючи наведене, твердження позивачки про те, що рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки було ухвалено до 25 листопада 2022 року, що суперечить положенням ПК України в частині заборони проведення перевірок, не відповідає дійсності, оскільки Законом № 2260 дозволено проведення перевірок з підстав визначених, в тому числі, підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України з 27 травня 2022 року.

Відповідач зазначає, що у процесі проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у визначеному законодавством порядку на адресу ОСОБА_1 надсилались: копія наказу від 21 листопада 2022 року № 3039-ПП про проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); письмове повідомлення від 21 листопада 2022 року № 280/13-01-24-08; лист від 22 листопада 2022 року № 21466/6/13-01-24-08 про надання документів до перевірки, які скеровано платнику податків ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення з проханням надати первині документи за період фінансово-господарської діяльності, що підлягає перевірці. Станом на 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 не надала до перевірки жодного первинного документу, про що складено акт про ненадання первинних документів та інших документів господарської діяльності від 30 грудня 2022 року № 11749/13-01-24-08-03/, який скеровано на податкову адресу платника податків 30 грудня 2022 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення за номером 56842. Оскільки ОСОБА_1 до закінчення перевірки не надала посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вони вважаються, такими що були відсутні у цього платника податків на час складення такої звітності, як передбачено пунктом 44.6 статті 44 ПК України, у зв`язку з чим платником податку не підтверджено показники податкової звітності.

Відповідач відзначає, що всі встановлені перевіркою порушення вимог податкового законодавства, які описані в акті перевірки, належним чином підтверджені.

На підставі даних перевірки податковий орган прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які, на переконання відповідача, є правомірними, з огляду на що підстави для їх скасування відсутні.

У зв`язку з наведеним у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач вказує, що розподілу підлягають лише витрати на правничу допомогу, які вже були понесені та які є деталізованими. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

02 квітня 2024 року представник позивачки через систему «Електронний суд» подав заяву від 02 квітня 2024 року про уточнення позовних вимог.

03 квітня 2024 року представник позивачки через систему «Електронний суд» подав заяву від 02 квітня 2024 року про зміну підстав позову.

09 квітня 2024 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі від 08 квітня 2024 року.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 16 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Судове засідання, призначене на 06 лютого 2024 року, суд відклав на 27 лютого 2024 року.

Судове засідання, призначене на 27 лютого 2024 року, суд відклав на 19 березня 2024 року.

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача від 18 березня 2024 року про залишення позову без розгляду відмовлено.

Судове засідання, призначене на 19 березня 2024 року, суд відклав на 09 квітня 2024 року.

Ухвалою від 09 квітня 2024 року, яку занесено в протокол судового засідання, суд постановив долучити до матеріалів справи заяву представника позивачки від 02 квітня 2024 року про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 09 квітня 2024 року, яку занесено в протокол судового засідання, суд постановив відмовити у прийнятті заяви представника позивачки від 02 квітня 2024 року про зміну підстав позову.

У судовому засіданні, яке відбулося 09 квітня 2024 року, суд заслухав усні пояснення представників позивачки та відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Представник позивачки заявлений позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити.

У цьому ж судовому засіданні суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для справ, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 у період з 19 квітня 2018 року по 05 лютого 2019 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_2 .

08 лютого 2019 року позивачка подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2018 року та розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи).

05 березня 2019 року, у зв`язку з реєстрацією припинення підприємницької діяльності, позивачка подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період 2019 року та розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи).

21 листопада 2022 року ГУ ДПС у Львівській області винесло наказ № 3039-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )», яким на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 69.2 ст. 69, ст. 79 ПК України та доповідної записки управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Львівській області від 17 листопада 2022 року № 578/13-01-24-08-08 наказано:

1. Провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 26 грудня 2022 року тривалістю 5 робочих днів.

2. Перевірку провести з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства з 19 квітня 2018 року по 05 лютого 2019 року.

Також 21 листопада 2022 року ГУ ДПС у Львівській області видало повідомлення № 280/13-01-24-08, у якому зазначено про проведення з 26 грудня 2022 року документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 в приміщенні ГУ ДПС у Львівській області, у зв`язку з чим їй належить відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, починаючи із вказаної дати, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків, зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Копію наказу від 21 листопада 2022 року № 3039-ПП та повідомлення від 21 листопада 2022 року № 280/13-01-24-08 ГУ ДПС у Львівській області надіслало позивачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 034 на адресу її місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу контролюючого органу.

30 грудня 2022 року ГУ ДПС у Львівській області склало акт № 1179/13-01-24-08-03/ «Ненадання платником податків фізичною особою ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 документи для проведення позапланової невиїзної документальної перевірки», в якому вказано, що платник податків фізична особа ОСОБА_1 станом на 30 грудня 2022 року не надала до перевірки жодних документів.

Вказаний акт ГУ ДПС у Львівській області надіслало позивачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 842 на адресу її місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу контролюючого органу.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, наказу ГУ ДПС у Львівській області від 21 листопада 2022 року № 3039-ПП старшим державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_2 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , яка згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію проживає за адресою АДРЕСА_2 .

За результатами проведеної перевірки складено акт від 05 січня 2023 року № 231/13-01-24-08-03/, згідно з яким контролюючий орган у розділі ІІІ. Висновки встановив порушення фізичною особою ОСОБА_1 вимог:

- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5, п. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю;

- п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік на суму 201001,10 грн;

- пп. 1.2, 1.3, 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання з військового збору від провадження підприємницької діяльності за 2018 рік на суму 16750,09 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 23 лютого 2023 року ГУ ДПС у Львівській області прийняло такі податкові повідомлення-рішення:

- № 3331/13-01-24-08, яким застосовано до фізичної особи ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції;

- № 3333/13-01-24-08, яким фізичній особі ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 251251,38 грн: за податковими та/або іншими зобов`язаннями на суму 201001,10 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 50250,28 грн;

- № 3334/13-01-24-08, яким фізичній особі ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 20937,61 грн: за податковими та/або іншими зобов`язаннями на суму 16750,09 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 4187,52 грн.

Уважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області протиправними, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області від 23 лютого 2023 року №№ 3333/13-01-24-08, 3334/13-01-24-08, 3331/13-01-24-08.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Суд відзначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

Абзацом першим пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з підпунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Підпунктом 79.2 статті 79 ПК України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Суд зазначає, що згідно з правовим висновком, сформованим Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Водночас таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку найперше, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що призводять до протиправності рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 Верховний Суд вказав, що: перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки з урахуванням положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, та що встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Стосовно дотримання відповідачем процедури проведення перевірки, зокрема, пунктів 79.2 статті 79, 42.2 , 42.5 статті 42 ПК України суд зазначає таке.

Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі № 21-425а14 сформував правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, обставина належного вручення наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

З урахуванням наведеного податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому зобов`язаний був дотриматись порядку, визначеного статтею 42 ПК України щодо вручення платнику податків відповідного наказу про початок проведення перевірки щодо нього. Адже відповідно до абзацу другого пункту 79.2 статті 79 ПК України тільки виконання цих умов надає право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У постанові від 04 листопада 2021 року у справі № 320/1375/19 Верховний Суд, проаналізувавши вимоги пунктів 79.2 статті 79, 42.2 статті 42 ПК України та наявну судову практику Верховного Суду, в тому числі Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08 вересня 2021 року у справі у справі № 816/228/17) з питання застосування цих норм, підтримав усталену правову позицію про те, що невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Одночасно суд касаційної інстанції зазначив, що обов`язковою передумовою для застосування цього висновку є встановлення обставин, які безумовно свідчать про допущення контролюючим органом порушень вимог ПК України під час призначення та проведення перевірки. У цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію про те, що істотною обставиною під час вирішення питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення стосовно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим. За змістом правового підходу, викладеного у цьому судовому рішенні, суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати надіслану кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 ПК України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.

Суд встановив, що 21 листопада 2022 року ГУ ДПС у Львівській області винесло наказ № 3039-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )», згідно із яким вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 26 грудня 2022 року тривалістю 5 робочих днів.

Також 21 листопада 2022 року ГУ ДПС у Львівській області видало повідомлення № 280/13-01-24-08, у якому зазначено про проведення з 26 грудня 2022 року документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 в приміщенні ГУ ДПС у Львівській області, у зв`язку з чим їй належить відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, починаючи із вказаної дати, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків, зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Аналіз пунктів 79.1 і 79.2 статті 79 ПК України дає підстави для висновку про те, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Водночас абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК України визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абзацу першого пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

А згідно з абзацом другим пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Ураховуючи наведене, суд зазначає, що визначений пунктом 42.2 статті 42 ПК України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає відповідачу можливість обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків, а саме: або засобами електронного зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

Одночасно з цим у разі обрання податковим органом останнього способу надіслання поштової кореспонденції та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа, такий відповідно до абзацу другого пункту 42.5 статті 42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Суд зауважує, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як «вручення» та «надіслання» наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Також суд звертає увагу на те, що наведені вище правові норми не містять обов`язку для контролюючого органу щодо послідовного використання наведених засобів надіслання документів платнику з метою використання усіх можливих.

Суд встановив, що копію наказу від 21 листопада 2022 року № 3039-ПП та повідомлення від 21 листопада 2022 року № 280/13-01-24-08 ГУ ДПС у Львівській області надіслало позивачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 034 на адресу її місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу контролюючого органу.

Наведені обставини також викладені контролюючим органом в акті перевірки від 05 січня 2023 року № 231/13-01-24-08-03/.

З огляду на вказане суд доходить висновку про те, що у спірній ситуації податковий орган дотримався вимог пунктів 79.2 статті 79, 42.2, 42.5 статті 42 ПК України, оскільки копія наказу про проведення перевірки від 21 листопада 2022 року № 3039-ПП та повідомлення від 21 листопада 2022 року № 280/13-01-24-08 надіслані позивачці за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_2 ), а конверт із вказаними документами із відміткою поштової служби повернувся на адресу контролюючого органу до початку проведення перевірки із зазначенням причин невручення.

Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 360/4692/19 та від 17 березня 2021 року у справі № 823/1606/17 зазначав, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Відповідно до абзацу першого пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За змістом пунктів 1, 2 розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 822 (далі Положення № 822), фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.

Проаналізувавши вищевказані правові норми, суд зазначає, що процедура внесення змін до Державного реєстру та даних облікової картки пов`язується саме із виконанням фізичною особою як платником податків свого обов`язку щодо звернення до контролюючого органу із відповідною заявою за формою № 5ДР.

Однак доказів звернення до податкового органу з відповідною заявою позивачкою не надано.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 380/15525/21.

Крім того, суд відзначає, що у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, поданих позивачкою до контролюючого органу 08 лютого 2019 року та 05 березня 2019 року, позивачка зазначила свою адресу як АДРЕСА_2 .

Абзацом першим пункту 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Своєю чергою відповідно до абзацу першого пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Отже, посилання контролюючого органу на неподання позивачкою документів під час проведення перевірки є обґрунтованими з огляду на дотримання контролюючим органом процедури повідомлення позивачки про проведення перевірки.

Наведені вище обставини беззаперечно свідчать про те, що протиправна поведінка відповідача у спірних правовідносинах із позивачкою відсутня.

Відповідно до підпункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Тож з урахуванням положень підпункту 44.6 ПК України, оскільки до закінчення перевірки позивачка не надала посадовим особам контролюючого органу, які проводили перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зважаючи на вказане, відповідач дотримав процедуру проведення перевірки, за наслідками якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Тому відсутні підстави для визнання їх протиправними, позаяк на момент складання акта перевірки ОСОБА_1 усіх первинних документів до перевірки не надала, чим порушила вимоги пунктів 44.1, 44.3, 44.5, 44.6 статті 44 ПК України в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій під час здійснення податкового контролю.

Доводи позивачки, викладені у позовній заяві, про те, що контролюючий орган призначив проведення документальної позапланової невиїзної перевірки всупереч мораторію (заборони) на її проведення, суд не оцінює, оскільки у судовому засіданні представник позивачки, надаючи пояснення по суті заявленого позову, відзначив, що така підстава для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є неактуальною.

Ураховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 23 лютого 2023 року №№ 3333/13-01-24-08, 3334/13-01-24-08, 3331/13-01-24-08 прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, такі відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Відповідно до вимог частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.

Керуючись ст.ст.19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд.VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 18 квітня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна