Справа № 360/363/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

19 квітня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/363/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позову адвоката Плетенко Кристини Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 15 квітня 2024 року надійшов позов адвоката Плетенко Кристини Юріївни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими вимогами:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 згідно з листом ГУПФУ в Луганській області від 18 жовтня 2023 року № 6196-6225/Ш-02/8-1200/23;

2) зобов`язати відповідача здійснити на користь позивача виплату пенсії ОСОБА_2 , яка залишилась недоотриманою у зв`язку із його смертю.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. […] фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2);

суб`єкт владних повноважень - суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин (відповідні правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 804/15129/15).

Суддею з`ясовано, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 360/2600/21, яке набрало законної сили 03 серпня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ГУПФУ в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково;

визнано протиправними дії ГУПФУ в Луганській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_2 з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення;

зобов`язано ГУПФУ в Луганській області здійснити з 1 січня 2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум;

у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Луганській області щодо безпідставного зменшення з 01 січня 2016 року відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_2 з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення, відмовлено.

Відповідно до інформації, зазначеної в листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08 листопада 2021 року № 40084/80477/23/21Л/03.3Л, 19 серпня 2021 року до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року № 360/2600/21 про зобов`язання ГУПФУ в Луганській області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії на користь ОСОБА_2 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Державним виконавцем 19 серпня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66570580, копії якої направлено боржнику для виконання, стягувачу - для відома. До державного виконавця надійшла відповідь боржника, з якої встановлено, що ГУПФУ в Луганській області здійснено перерахунок пенсії на користь ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення. Доплату по проведеному перерахунку за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2021 року у сумі 127678,32 грн обліковано в ГУПФУ в Луганській області.

Позивач - ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копіями свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 31 жовтня 1992 року, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 грудня 2021 року.

Позивач отримує пенсію у разі втрати годувальника, що підтверджено копією пенсійного посвідчення від 17 лютого 2022 року серії НОМЕР_2 .

На звернення позивача на вебпортал Пенсійного фонду України за номером ВЕБ-12001-ФС-23-232324, яке зареєстроване в ГУПФУ в Луганській області 03 жовтня 2023 року за вхід. № 6525/Ш-1200-23, відповідач листом від 18 жовтня 2023 року № 6196-6525/Ш-02/8-1200/23 повідомив, що виплата коштів, які нараховані на виконання рішення суду, але не виплачені у зв`язку зі смертю пенсіонера (стягувача), здійснюється на підстав, рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження. Отже здійснити виплату недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , можливо після надходження рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження та після виділення коштів з державного бюджету, відповідно до порядку черговості набрання законно, сили рішення суду.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до частини першої статті 61 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких спільно з отримувачем таких сум, це є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а, сформульовано висновок, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

З матеріалів позовної заяви слідує, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До ГУПФУ в Луганській області з приводу отримання недоотриманої пенсії чоловіка ОСОБА_2 позивач звернулась 03 жовтня 2023 року.

Вказані обставини свідчать, що позивач протягом 6 місяців після смерті та отримання свідоцтва про смерть чоловіка не зверталася до ГУПФУ в Луганській області для отримання відповідних сум пенсії.

У такому разі, у силу частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, та орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку частини першої статті 52 Закону № 1058-IV, частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ.

Вказаний висновок сформований в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року у справі № 200/10136/20-а.

Відповідно суддя дійшла висновку, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка, призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Сама собою участь у спорі ГУПФУ в Луганській області не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, а тому, не підпадає під юрисдикцію адміністративного суду та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вказана правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16, постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України).

Згідно вимог частини шостої статті 170 КАС України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Керуючись статями 2, 19, 160, 170, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Плетенко Кристини Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу право звернутися з даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.О. Пляшкова