Справа № 620/2027/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року Чернігів Справа № 620/2027/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду за допомогою системи «Електронний суд» з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за липень, вересень, жовтень 2023 року;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу, грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за липень, вересень, жовтень 2023 року;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 01.06.2023 по 15.11.2023;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000,00 гривень за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 01.06.2023 по 15.11.2023.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач заборгував грошове забезпечення за липень, вересень, жовтень 2023 року, яке позивач мав би отримати у зв`язку з перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та додаткову винагороду за період з 01.06.2023 по 15.11.2023.

Суд ухвалою від 19.02.2024 відкрив провадження у справі та направляючи відповідачу ухвалу від 19.02.2024, встановив строк для подачі відзиву на позов та зобов`язав останнього зареєструвати Електронний кабінет ЄСІТС.

У встановлений ухвалою суду строк відзив на позов відповідачем не подано, електронний кабінет не зареєстровано. До суду повернуто конверт з ухвалою від 19.02.2024, який направлявся відповідачу, з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

13.08.2022 лейтенант ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання в населеному пункті Первомайське Донецької області, отримав переднє парабазальне вогнепальне осколкове поранення черепа та головного мозку з руйнуванням лівого ока. Вогнепальне уламкове осколкове сліпе поранення ділянки шиї. Множинні вогнепальні сліпі уламкові поранення носа, обличчя, правої плечової кістки, правої кісті, обох стегон; двобічний пневмоторакс, що підтверджується довідкою про обставини травми від 27.09.2022 №24.

З 14.08.2022 ОСОБА_2 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах внаслідок травм, отриманих під час захисту Батьківщини, а саме:

з 14.08.2022 по 17.08.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: тяжке відкрите черепно-мозкове поранення; забій головного мозку ІІ ст. з вогнищем забою у лівій лобній частці; пневмоцефалія; множинні чужорідні тіла обличчя, очей, лівої очниці, шиї; перелом кісток медіальної стінки лівої очниці; чужорідні тіла грудної порожнини; пневмоторакс з обох боків тощо, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № с 9988;

з 17.08.2022 по 19.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у офтальмологічному відділенні клініки щелепно-лицьової хірургії, стоматології, отоларингології та очних хвороб Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (м.Вінниця), що підтверджується перевідним епікризом №7878;

з 19.08.2022 по 30.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №14190;

з 30.08.2022 по 27.09.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №3051;

з 27.09.2022 по 24.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», що підтверджується медичним заключенням.

Відповідно до направлення від 23.10.2022 №381 був направлений до ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України» на лікування.

З 25.10.2022 по 10.11.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1079;

В подальшому, з 11.11.2022 по 23.12.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», що підтверджується медичним заключенням. Відповідно до консультації окуліста від 23.12.2022 позивач потребував відпустки за станом здоров`я терміном 30 календарних днів.

23.12.2022 позивач пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 23.12.2022 № 84, відповідно до якої була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

23.01.2023 позивач знову пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 23.01.2023 № 1352, та за результатами огляду зроблено висновок, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я терміном 30 календарних днів.

В подальшому, з 31.01.2023 по 07.02.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, та з 13.02.2023 по 19.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапіїім. В.П. Філатова НАМН України», що підтверджується медичним заключенням.

19.04.2023 відповідачем надано направлення №203 на медичний огляд військово-лікарською комісією для надання відпустки за станом здоров`я з метою подальшого лікування.

19.04.2023 позивач пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 19.04.2023 № 3470, відповідно до якої зроблено висновок, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

В подальшому, з 01.05.2023 по 08.05.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМН України», що підтверджується випискою №443.

08.05.2023 позивач вкотре пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 08.05.2023 №270, відповідно до якої, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Травма визнана тяжкою.

З 30.05.2023 по 14.07.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», що підтверджується виписним епікризом. Медичним заключенням від 14.07.2023 визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

14.07.2023 позивач оглянутий ВЛК, що підтверджується довідкою від 14.07.2023 №5843, відповідно до якої визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

В подальшому, з 14.08.2023 по 21.09.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується випискою №4013.

29.08.2023 пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 29.08.2023 №1536, відповідно до якої визначена потреба в продовженні лікування у ВМКЦ ПР на 30 календарних днів. Поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

04.09.2023 ОСОБА_1 пройшов огляд госпітальної ВЛК щодо визначення ступеня придатності до військової служби. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 04.09.2023 №1580 позивача було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

13.09.2023 позивач пройшов огляд МСЕК, та відповідно до довідки від 13.09.2023 №503203 позивачу встановлена І група інвалідності. Причина інвалідності поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.

В подальшому, з 29.09.2023 по 16.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м.Києва», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3101218.

З 17.10.2023 по 13.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м.Києва», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3400659.

15.11.2023, відповідно до Витягу з наказу №293 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та виключено з особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідно до пп «б» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Оскільки позивачу не було нараховане і виплачено грошове забезпечення за липень, вересень та жовтень 2023 року, а також не виплачена додаткова винагорода за період лікування з 01.06.2023 по 15.11.2023, позивач через свого адвоката звернувся до відповідача із відповідним запитом, на який, 27.11.2023 позивач отримав письмову відповідь від відповідача на своє звернення, в якому зазначено, що для того, щоб отримати виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди понад 4-місячний термін перебування на лікуванні, йому треба надати відповідні довідки ВЛК починаючи з 13.12.2022 і до закінчення лікування.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач у період з 01.06.2023 по 15.11.2023 у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення, що підтверджується відповідними висновками військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а отже має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Відповідно до п.8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Як вбачається з виписки з карткового рахунку від 29.11.2023, 21.06.2023 позивачу виплачено 100000,00грн додаткової винагороди, 08.07.2023 виплачено 25690,77 грн грошове забезпечення за червень 2023 року, 07.09.2023 виплачено 25690,77 грн грошове забезпечення за серпень 2023 року, 11.11.2023 виплачено 25690,77 грн грошової допомоги на оздоровлення та 24.11.2023 виплачено 103 619,41 грн грошове забезпечення при звільненні.

З наведеного слідує, що додаткова винагорода в розмірі 100000,00 гривень за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 01.06.2023 по 15.11.2023 позивачу не виплачувалась, а тому позовні вимоги в зазначеній частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо виплати грошового забезпечення за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за липень, вересень, жовтень 2023, суд зазначає про таке.

Відповідно до п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

З аналізу викладених норм слідує, що право на отримання грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виникає на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах або перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 14.08.2022 по 23.01.2023 безперервно перебував на стаціонарному лікуванні. Таким чином, у період з 14.08.2022 по 14.12.2022 він повинен був отримувати грошове забезпечення за останньою займаною посадою, а починаючи з 15.12.2022 на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) та рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.

Суд зауважує, що період з 14.08.2022 по 30.06.2023 не є спірним.

При цьому судом встановлено, що 08.05.2023 позивач вкотре пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 08.05.2023 №270, відповідно до якої, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

В подальшому, позивач з 30.05.2023 по 14.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», що підтверджується виписним епікризом. Медичним заключенням від 14.07.2023 визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів. 14.07.2023 був оглянутий ВЛК та визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

Тобто, у період з 14.07.2023 по 31.07.2023 та з 01.08.2023 по 13.08.2023 перебував у відпусті за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії, а отже має право на отримання грошового забезпечення за вказаний період.

В подальшому, з 14.08.2023 по 21.09.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується випискою №4013. У період перебування на стаціонарному лікуванні 29.08.2023 пройшов огляд ВЛК, що підтверджується довідкою від 29.08.2023 №1536, відповідно до якої визначена потреба в продовженні лікування у ВМКЦ ПР на 30 календарних днів та 13.09.2023 позивачу встановлена І група інвалідності.

Таким чином, у період з 14.08.2023 по 28.08.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, потреба в продовженні якого на 30 днів, визначена ВЛК 29.08.2023, а отже у період з 29.08.2023 по 29.09.2023 позивач має право на отримання грошового забезпечення.

З наведеного слідує, що право на отримання грошового забезпечення, після спливу 4 місячного терміну безперервного перебування на стаціонарному лікуванні підтверджується матеріалами справи виключно за період з 14.07.2023 по 13.08.2023 та з 29.08.2023 по 29.09.2023.

Як вбачається з виписки з карткового рахунку, позивачу виплачено грошове забезпечення за серпень 2023 року у розмірі 25690,77 грн. Грошове забезпечення за період з 14.07.2023 по 31.07.2023 та з 01.09.2023 по 29.09.2023 позивачу не виплачувалось.

Таким чином, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог за вказаний вище період з 14.07.2023 по 31.07.2023 та з 01.09.2023 по 29.09.2023.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

За змістом ст.134 КАСУ, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.7 та ч.9 ст.139 КАСУ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.1 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, за змістом ч.9 ст.139 КАСУ, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з адвокатом Бойко А.І. укладено договір про надання правової допомоги від 11.10.2023 №25.

Пунктом 4.1 умов договору передбачено, що факт надання передбачених цим договором послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до п.4.2 Адвокат зобов`язаний після фактичного надання послуг підготувати та надати (відправити) клієнту два примірники Акта. При цьому, сторони домовились, що Акт може складатися за будь-який період часу та включати в себе послуги, які були надані Адвокатом протягом відповідного періоду часу. Клієнт протягом 3х банківських днів після отримання Акту зобов`язаний підписати 1 примірник та повернути його Адвокату. У випадку, якщо клієнт не поверне протягом вказаного періоду один примірник Акту та не надасть адвокату письмові обґрунтовані зауваження та або заперечення до змісту Акту, Акт вважається підписаним.

У додатковій угоді №1 до договору від 11.10.2023 №25 визначено порядок оплати адвокатських послуг, яка здійснюється після надання клієнту Акту приймання-передачі наданої правової допомоги.

Таким чином, підтвердженням надання позивачу правової допомоги є належним чином оформлений Акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний позивачем, або докази оплати отриманих позивачем послуг.

Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, а саме не надано підписаний Акт приймання-передачі виконаних робіт та доказів оплати послуг, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 25 000,00 грн судових витрат, у вигляді витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 14.07.2023 по 31.07.2023 та з 01.09.2023 по 29.09.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 14.07.2023 по 31.07.2023 та з 01.09.2023 по 29.09.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 01.06.2023 по 15.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100000,00 гривень за період перебування на лікуванні внаслідок поранень, отриманих під час захисту Батьківщини за період з 01.06.2023 по 15.11.2023.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повне рішення суду складено 18.04.2024.

Суддя Л.О. Житняк