Справа № 420/254/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/254/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря Сініцина А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сидоренко Н.А.,

представника відповідача Чілей М.В.,

представника відповідача Дідух С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не направлення військовослужбовця ОСОБА_1 на лікування до закладу охорони здоров`я, повноважного прийняти рішення про направлення на лікування за кордон, у період із 09 грудня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, невиконання повноважень здійснення особистого прийому військовослужбовця ОСОБА_1 Міністром оборони України 30 листопада 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, , невиконання повноважень розгляду звернення військовослужбовця ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, , щодо вирішення питань, порушених у зверненні військовослужбовця ОСОБА_1 , від 30 листопада 2023 року;

- визнати протиправним і скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 11.12.2023 року № 356 про визнання військовослужбовця ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо віддання наказів про прибуття до селища Костянтинівка Донецької області військовслужбовця ОСОБА_1 , як такого, що отримав бойове поранення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 надати направлення на дообстеження для лікування військовслужбовця ОСОБА_1 , як такого, що отримав бойове поранення, згідно висновків ВЛК від 08 грудня 2023 року, та 18-ої регіональної ВЛК від 28 грудня 2023 року, за місцем основної дислокації військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , а саме: АДРЕСА_1 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . В ході виконання бойового завдання позивач одержав поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків служби із захисту Батьківщини. Із моменту отримання поранення по теперішній час позивач намагається здійснити лікування та реабілітацію в медичних закладах України. Однак, із моменту потрапляння в юрисдикцію закладів охорони здоров`я, в тому числі і підрозділу медичної служби військової частини НОМЕР_1 , не отримує належної діагностики та лікування. У результаті цього його стан здоров`я значно погіршується. Однак, Військова частина НОМЕР_1 у лікуванні військовослужбовця - перешкоджає. Не надає відповідного направлення до закладів охорони здоров`я. При цьому вчиняє протиправні дії щодо набуття позивачем статусу особи, яка самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , та приймає стосовно цього протиправні рішення.

04.03.2024 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). Відповідно до довідки Гарнізонної військово-лікарської комісії від 08.12.2023 №9509, було визначено, що ОСОБА_1 потребував стаціонарного обстеження в КНП МКЛ №10, м. Одеса з подальшим переоглядом. Втім, у ході проведення ВЛК, ОСОБА_1 , рапортом від 07.12.2023 від запропонованого стаціонарного обстеження на території Держави відмовився, що унеможливлювало прийняття ВЛК відповідної постанови, за рішенням консиліуму лікарів згідно п. 6.19 наказу МОУ №402(зі змінами) від 14.08.2008. Як наслідок, вимога після повного, всебічного та неупередженого огляду та лікування, забезпечення направлення ОСОБА_1 за кордон також не мала продовження, у зв`язку із вищезазначеним. Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2023 року № 4701 «Про призначення службового розслідування» старшим лейтенантом ОСОБА_2 , офіцером штабу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов неповернення до військової частини з лікування майора ОСОБА_1 . Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2023 №4214, за неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 та відсутність на військовій службі без поважних причин з 09 грудня 2023 року по теперішній час, порушення вимог статутів Збройних Сил України, а саме: статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 14, 16, статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 2, 3 абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця військової служби за мобілізацією майора ОСОБА_3 , колишнього офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , було накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА», відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу 34 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, не виплачувати в повному обсязі премію та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за грудень 2023 року, зняти з грошового забезпечення з 09 грудня 2023 року. Також зазначає, що Військова частини НОМЕР_1 , є бойовою військовою частиною, яка залучена до виконання бойових завдань. Наразі, військова частина НОМЕР_1 вибула із пункту постійної дислокації на виконання службових (бойових) завдань в оперативнотактичному угрупуванні «Соледар» (місто Костянтинівка Донецької області), особовий склад залучений до виконання бойових завдань, ведення воєнних (бойових) дій у складі штатних підрозділів, та знов сформованих, в тому числі позаштатних, та до здійснення завдань із всебічного забезпечення підрозділів військової частини, та підрозділів які передані в оперативне підпорядкування безпосередньо в районах ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

14.03.2024 року від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що згідно із роз`ясненнями щодо розгляду звернень в умовах воєнного стану, розміщеними на офіційному сайті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на можливість реалізації окремих прав заявників можуть вплинути встановлення посиленої охорони та особливого режиму роботи органу влади, встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування, а також руху транспортних засобів. З огляду на впровадження таких та інших безпекових заходів права заявників на особистий прийом керівниками та іншими посадовими особами органів державної влади, право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги тощо можуть зазнати обмежень. Враховуючи викладене, особистий прийом громадян у Міноборони здійснюється працівниками Громадської приймальні і під час оголошення сигналу "Повітряна тривога" припиняється до її завершення у зв`язку з тим, що в зазначеному приміщенні відсутнє укриття, куди під час проведення особистого прийому могли б пройти громадяни. Разом з тим, громадянам забезпечена можливість реалізації права на звернення шляхом подання усних або письмових звернень визначеними способами. Відповідно до п.2 розділу II Наказу Міністерства оборони №735 від 28.12.2016 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця. Так як Позивач проходить військову службу не в апараті Міністерства оборони України, а є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , то Міністерством оборони України було направлено заяву Позивача від 30.11.2023 за належністю до військової частини НОМЕР_3 , яка в подальшому направила(для відпрацювання та надання відповіді) до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до абзацу п`ятого пункту 5 розділу II Наказу Міністерства оборони №735 від 28.12.2016, відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом. 14.12.2023 з вих.№0666/35/10415 Позивачу була надана відповідь на його заяву від 30.11.2023 року стосовно влаштування до медичного закладу України, для забезпечення повного, всебічного та неупередженого медичного огляду та лікування із роз`ясненням причини неможливості його здійснення. В цій відповіді також повідомлялось про порядок отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінетів Міністрів України №975 від 25.12.2013 року. Вказана відповідь від 14.12.2023 з вих.№0666/35/10415, за повідомленням військової частини НОМЕР_1 була направлена на адресу Позивача засобами поштового зв`язку. Факт отримання відповіді на заяву від 30.11.2023 на адресу Міністра оборони України, підтверджується тим, що позивач надав копію відповіді від 14.12.2023 з вих. №0666/35/10415 та міститься в додатках до позову.

20.03.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін.

06.03.2024 року до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке обґрунтовано тим, що складність даної справи полягає у характері спірних правовідносин та предметі спору, які потребують надання усних пояснень з метою з`ясування всіх обставин.

25.03.2024 року від представника позивача надійшла заява про витребування доказів по справі.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 26.03.2024 року о 12:00 год.

26.03.2024 року відкладено судове засідання до 10.04.2024 року на 12:00 год.

10.04.2024 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні та призначено судове засідання на 16.04.2024 року о 12:15 год.

16.04.2024 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Обставини справи.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 24.12.2022 року № 1391к про обставини травми, 16.05.2022 року в ході виконання бойового завдання в районі Степова Долина, Миколаївської області, по позиціям механізованого батальйону ворогом здійснено артилерійський обстріл, в результаті чого позивач отримав поранення: мінно-вибухова травма, закрита травма живота, розрив воріт селезінки, лінійні розриви обох долей печінки, брижейки тонкої кишки, внутрішньочеревна кровотеча, спайки черевної порожнини; закрита травма грудної клітки, перелом 3,7,8 ребер справа, правобічний пневмоторакс; ЗЧМТ, струс головного мозку, садно кон`юнктиви лівого ока, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, закритий перелом н/3 лівої малогомілкової кістки, вивих правого променевозап`ястного суглобу. Вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин поперекової ділянки зліва, задньої стінки грудної клітки справа. в/3 правого стегна. Вогнепальне осколкове сліпе поранення підборіддя з рваною раною та наявністю стороннього тіла металевого осколка м`яких тканин лівої скулової ділянки.

Поранення отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.12.2023 року № 9509, ОСОБА_1 потребує стаціонарного обстеження в КНП МКЛ №10 м. Одеса з подальшим переоглядом. Відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 07.12.2023 року від запропонованого стаціонарного обстеження на території Держави відмовився, що унеможливлює прийняття ВЛК відповідної постанови, за рішенням консиліуму лікарів згідно п.6.19 наказу МОУ №402 (зі змінами) від 14.08.2008 року.

Відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 07.12.2023 року від запропонованого стаціонарного лікування на території Держави відмовився.

Листом від 14.12.2023 року № 0666/35/10415 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що позивач відмовився від запропонованого стаціонарного обстеження, що унеможливлює прийняття ВЛК відповідної постанови. Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2023 року №356, позивач знаходиться у самовільному залишенні частини з 09.12.2023 року. Додатково повідомлено, що розгляд викладених питань у заяві, є також неможливим, у зв`язку з тим, що позивач знаходиться у самовільному залишенні частини.

01.12.2023 року позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії зі скаргою на рішення ВЛК Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від листопада 2023 року, в якій просив скасувати висновки лікарів військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від листопада 2023 року та провести повторний медичний огляд позивача; направити позивача для лікування за кордон.

Листом від 11.12.2023 року № 598/16084 ЦВЛК повідомила, що за результатами розгляду скарги та наданих копій медичних документів прийнято рішення про необхідність контрольного медичного обстеження та медичного огляду ВЛК в умовах Національного військово -медичного клінічного центру ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - НВМКЦ ГВКГ). Для вирішення питання запропоновано: - командиру військової частини НОМЕР_1 направити майора ОСОБА_1 до НВМКЦ ГВКГ встановленим порядком на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК; - начальнику НВМКЦ ГВКГ, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 зі змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, майора ОСОБА_1 госпіталізувати, провести йому контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

19.12.2023 року позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії, 18 Регіональної військово-лікарської комісії зі скаргою на рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від грудня 2023 року, в якій просив скасувати висновки лікарів військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від грудня 2023 року та провести повторний медичний огляд позивача; направити позивача для лікування за кордон.

Листом № 8162 від 28.12.2023 року 18 Регіональна військово-лікарська комісія повідомила, що обстеження не було завершене, для винесення постанови необхідно було провести стаціонарне обстеження, від якого позивач відмовився, що призвело до неможливості прийняття відповідної постанови ВЛК. Рішення військово-лікарської комісії військово-медичного клінічного центру Південного регіону оформлене довідкою від 08 грудня 2023 року №9509 обґрунтоване, прийняте на підставі вимог Положення 402 та у 18 РВЛК відсутні підстави для задоволення вимоги про скасування висновків лікарів військово-лікарської комісії військово-медичного клінічного центру Південного регіону оформлене довідкою від 08 грудня 2023 року №9509.

30.10.2023 року позивач звернувся до міністра оборони України із заявою про забезпечення гарантій прав на охорону здоров`я, медичну допомогу, та грошове забезпечення.

Також, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 із численними рапортами щодо здійснення обов`язкових грошових виплат; про приведення довідки про обставини травми від 24.12.2022 року № 1391 п у відповідність до фактичних обставин, та наслідків бойового поранення; про направлення на МСЕК після проходження ВЛК; про надання направлення на ЦВЛК за місцем основної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ; про доповнення довідки про поранення, направлення на МСЕК після проходження ВЛК, виконання рішення ЦВЛК щодо направлення на лікування до медичної установи міста Києва, грошове забезпечення.

11.12.2023 року командир 2 механізованого батальйону подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо призначення службового розслідування у відношенні майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , за фактом самовільного залишення військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 4701 від 11.12.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом неповернення до військової частини з лікування майора ОСОБА_4 » призначено службове розслідування стосовно майора ОСОБА_1 , колишнього офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 .

За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування від 24.12.2023 року.

Так, в ході службового розслідування встановлено, що згідно з рапортом підполковника ОСОБА_5 , командира 2 механізованого батальйону військової частіш НОМЕР_1 від 11 грудня 2023 року № 49521, став відомий факт, неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , колишнього офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 . Встановлено, шо ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , вибув з пункту постійної дислокації військової частин НОМЕР_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону міста Одеси, для проходження військово-лікарської комісії на предмет визначення ступеню придатності до військової служби. Згідно довідки ВЛК Військово-медичного клінічного центру Південного регіону міста Одеси, № 9509 від 08 грудня 2023 року встановлено, що майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , потребує стаціонарного обстеження в КНП «Міської клінічної лікарні № 10» ОМР міста Одеси, з подальшим переоглядом. Крім того, згідно вказаної довідки ВЛК встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 на ім`я голови військово-лікарської комісії надав рапорт щодо відмови військовослужбовця від запропонованого стаціонарного обстеження в КНП «Міської клінічної лікарні № 10» ОМР міста Одеси, що унеможливлює прийняття відповідного рішення щодо визначення ступеню придатності до військової служби. Після чого, 08 грудня 2023 року майору ОСОБА_1 було запропоновано прибути до району зосередження 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з метою вирішення подальшого лікування військовослужбовця. Однак, станом на 10 грудня 2023 року майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 до району зосередження 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у район населеного пункту АДРЕСА_2 , не прибув. У телефонній розмові майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , повідомив, що прибути до району зосередження 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не може у зв`язку із поганим самопочуттям. Будь-яких документів щодо причин своєї відсутності на військовій службі, майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 , не надав. Таким чином, майор ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , не повернувся до військової частини з лікування, з 09 грудня 2023 року по теперішній час.

24.12.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про завершення службового розслідування, відповідно до якого за неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 та відсутність на військовій службі без поважних причин з 09 грудня 2023 року по теперішній час, порушення вимог статутів Збройних Сил України, а саме: статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 14, 16, статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 2, 3 абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця військової служби за мобілізацією майора ОСОБА_1 , колишнього офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА», відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу 34 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, вирішено не виплачувати в повному обсязі премію та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за грудень 2023 року, знято з грошового забезпечення з 09 грудня 2023 року.

30.12.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) прийнято наказ № 4214 «Про результати службового розслідування за фактом неповернення до військової частини з лікування майора ОСОБА_4 », яким на військовослужбовця військової служби за мобілізацією майора ОСОБА_1 , колишнього офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 та відсутність на військовій службі без поважних причин з 09 грудня 2023 року по теперішній час, порушення вимог статутів Збройних Сил України, а саме: статті 6, абзаців 1, 2, 4 статті 11, статей 14, 16, статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 2, 3 абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накласти дисциплінарне стягнення «ДОГАНА», відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу 34 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, наказано не виплачувати в повному обсязі премію та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за грудень 2023 року, зняти з грошового забезпечення з 09 грудня 2023 року.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону№2011-XII, соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (ч.1 ст.11 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до ст.70 Основ законодавства України про охорону здоров`я військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до п.п.2.3.1. п. 2.3. розділу I Положення №402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розроблення та участь у розробленні проектів нормативно-правових актів, посібників, методичних рекомендацій з питань військово-лікарської експертизи; розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України та МОЗ України медичних показань для військово-професійного призначення призовників до видів Збройних Сил України, родів військ та за військовими спеціальностями; розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства оборони України науково обґрунтованих вимог до стану здоров`я військовослужбовців з метою максимального збереження їх на військовій службі, запобігання необґрунтованого їх звільнення із Збройних Сил України за станом здоров`я; перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України; організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК; проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу й оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи; організація та керівництво науковою роботою з питань військово-лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК; підготовка та вдосконалення кадрів для ВЛК; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України; проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи (п.п.2.3.3. п. 2.3. розділу I Положення №402).

Підпунктом 2.3.4. п. 2.3. розділу I Положення №402 передбачено, що ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Згідно з п.6.1 розділу ІІ Положення № 402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Відповідно до п. 6.2. розділу ІІ Положення №402 на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 14. Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання;

медична книжка;

посвідчення особи (військовий квиток);

фотокартка 3 х 4 см без головного убору - при амбулаторному огляді;

службова характеристика для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією (зразок заповнення якої наведено в додатку 15). У тексті характеристики наводиться інформація щодо освіти військовослужбовця, який ВВНЗ і коли закінчив, навчання в інших навчальних закладах, у тому числі закордонних, особливостей проходження військової служби, служби за кордоном, у складі національного персоналу, національного контингенту, військових місіях, участі у бойових діях тощо, обов`язково зазначається думка командування військової частини щодо фізичного стану, фактичної працездатності військовослужбовця, виконання ним своїх службових обов`язків за станом здоров`я та можливість подальшого проходження ним військової служби на займаній посаді, призначення на посаду з меншим обсягом обов`язків, на нижчу посаду тощо;

медична характеристика (у медичній характеристиці обов`язково зазначають інформацію про захворюваність військовослужбовця, результати медичних оглядів ВЛК (при вступі у ВВНЗ, відрядженні за кордон, у миротворчі місії, під час служби у спецспорудах тощо), втрату працездатності за станом здоров`я за останні три роки та думку начальника медичної служби військової частини щодо можливості подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на займаній посаді за станом здоров`я).

Службова та медична характеристики обов`язково надаються у мирний час у разі направлення військовослужбовця на медичний огляд командиром військової частини за місцем проходження ним військової служби, в інших випадках надання службової та медичної характеристик не обов`язкове.

Крім того на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва); на військовослужбовців - учасників бойових дій, миротворчих місій, ліквідації наслідків аварії на ядерних об`єктах, розмінування об`єктів народного господарства - відповідні посвідчення, витяги із особових справ, інші довідкові матеріали (допускається надання ксерокопій указаних документів, завірених відповідними посадовими особами та гербовою печаткою військової частини (закладу)).

В свою чергу згідно п. 6.4. Положення №402 у разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10 глави 6 розділу II Положення №402).

Відповідно до п.п. 6.12., 6.13., 6.14. розділу ІІ Положення №402 у разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби.

На підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Загальний час безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні в закладах охорони здоров`я (установах), включаючи відпустку для лікування у зв`язку з хворобою та відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз - 10 місяців. Після закінчення визначеного строку перебування на безперервному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із закладу охорони здоров`я (установи).

Пунктом 6.17 розділу II Положення №402 передбачено, що медичний огляд ВЛК обов`язково проводиться військовослужбовцям, які потребують тривалого лікування за кордоном та направляються для лікування за кордон з метою отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги.

Військовослужбовці, які згідно з Критеріями направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 квітня 2022 року № 574, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 квітня 2022 року за № 414/37750, належать до категорії пацієнтів, медична та/або реабілітаційна допомога яким може надаватися за кордоном, направляються на медичний огляд ВЛК для визначення потреби у тривалому лікуванні за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Військовослужбовці, які не перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (установах) направляються на медичний огляд ВЛК для визначення потреби в тривалому лікуванні на підставі направлення прямого начальника від командира окремої частини, йому рівних та вище або керівника ТЦК та СП.

Відповідно до п.п. 1-3 Порядку направлення осіб із складових сил оборони та сил безпеки, постраждалих у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2022 р. № 411 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 жовтня 2022 р. № 1169) направленню для лікування за кордон з метою отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги підлягають особи із складових сил оборони та сил безпеки, постраждалі у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - захисники України), за умови наявності висновку про необхідність направлення на лікування за кордон та повідомлення від Координаційного центру з надзвичайних ситуацій (Emergency Response Coordination Centre) Європейської Комісії через електронну платформу Система раннього попередження та реагування (Early Warning and Response System) про готовність конкретної країни - члена Європейського Союзу на безоплатній основі прийняти на лікування та/або письмового підтвердження готовності іноземного закладу охорони здоров`я на безоплатній основі прийняти на лікування.

Направлення захисників України на лікування за кордон ініціюється закладами охорони здоров`я, в яких вони перебувають на лікуванні та/або реабілітації.

З метою організації направлення на лікування за кордон захисників України заклади охорони здоров`я, у яких вони перебувають на лікуванні та/або реабілітації, готують такі документи:

згода захисника України або його законного представника на лікування за кордоном з наданням однозначної згоди на обробку персональних даних, що стосуються медичної інформації;

згода на обробку та передачу персональних даних іноземним закладам охорони здоров`я відповідно до законодавства у довільній формі;

виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою, затвердженою МОЗ;

висновок про необхідність направлення на лікування за кордон згідно з додатком.

Висновок про необхідність направлення на лікування за кордон готується закладом охорони здоров`я, в якому захисник України перебуває на лікуванні та/або реабілітації, і підписується керівником закладу охорони здоров`я та лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я, визначеним керівником цього закладу або уповноваженою на прийняття відповідних рішень особою, за формою згідно з додатком.

Згідно з п. 4 Порядку направлення осіб із складових сил оборони та сил безпеки, постраждалих у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2022 р. № 411 заклад охорони здоров`я, в якому захисник України перебуває на лікуванні та/або реабілітації, формує та надсилає до державного органу, що входить до складу сектору безпеки і оборони, в якому проходять службу захисник України:

перелік захисників України, щодо яких наявні висновки про необхідність направлення на лікування за кордон, із зазначенням діагнозу/діагнозів та ускладнень відповідно до НК 025:2021 Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я;

документи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, - для кожного захисника України, щодо якого наявний висновок про необхідність направлення на лікування за кордон.

Відповідно до п. 6.19. розділу II Положення №402 у разі коли особа, направлена на медичний огляд, відмовляється (ухиляється) від призначеного лікарем обстеження, що унеможливлює прийняття ВЛК відповідної постанови, за рішенням консиліуму лікарів (за участю головних (провідних) спеціалістів та командування закладу охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України) її дозволяється виписувати із закладу охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України без проведення медичного огляду з офіційним повідомленням командира (начальника) військової частини, яким ця особа була направлена на медичний огляд, та записом у медичній книжці.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року№ 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Абзацом 3 ст. 3 Закону № 393/96-ВР встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі ст. 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З метою організації роботи зі зверненнями громадян, їх прийому в системі Міністерства оборони України, наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 року № 735 затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції, ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Так, у відповідності до п.п.3-4 розділу І Інструкції, розгляд пропозицій (зауважень), заяв (клопотань), скарг і особистий прийом громадян є важливою ділянкою роботи органів військового управління, військових частин, дієвим засобом отримання інформації про недоліки в роботі цих органів, однією з форм зміцнення і розширення зв`язків з широкими верствами населення, участі в управлінні державними справами громадян України.

У роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Інструкції письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Відповідно до абзаців 5, 8 п. 5 розділу ІІ Інструції відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Особлива увага приділяється розгляду звернень: Героїв України, ветеранів війни, учасників бойових дій, ветеранів праці та військової служби, осіб з інвалідністю, непрацездатних осіб та осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітних сімей, одиноких матерів (батьків), членів сімей військовослужбовців - учасників операції об`єднаних сил (ООС), антитерористичної операції (АТО), інших громадян, які потребують соціального захисту та підтримки.

Згідно з п. 14 розділу III Інструкції, про результати розгляду звернень громадян керівники органів військового управління, командири військових частин, визначені відповідальними, інформують заявників у письмовій формі та в установленому порядку відповідний орган державної влади з додаванням копії відповіді заявнику.

Якщо звернення опрацьовується за окремим дорученням Міністра оборони України, його заступників, державного секретаря Міністерства оборони України, керівник органу військового управління, командир військової частини, відповідальний за розгляд, за потреби надає письмову доповідь за належністю разом із копією (проєктом) відповіді заявнику та копією (проєктом) листа відповідному органу влади.

Копія відповіді автору звернення, доповідь керівництву Міністерства оборони України разом із співдоповідями, іншими матеріалами розгляду звернення заноситься в електронну реєстраційно-контрольну картку звернення та в установленому порядку письмово повідомляється структурний підрозділ Міністерства оборони України, відповідальний за організацію розгляду звернень громадян, для зняття з контролю.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно ст. 11, 12, 14, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (Дисциплінарний статут Збройних Сил України).

Згідно ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення..

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 83, 84, 85, 86, 87, 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Також, відповідно до п.31.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом МО України від 11.06.2008 року №260, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю, зокрема, за невихід на службу без поважних причин.

Висновки суду.

Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11.12.2023 року ЦВЛК направила командиру військової частини НОМЕР_1 лист № 598/16084 в якому зазначила про необхідність контрольного медичного обстеження та медичного огляду ВЛК в умовах Національного військово-медичного клінічного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_1 , з метою чого запропонувала: - командиру військової частини НОМЕР_1 направити майора ОСОБА_1 до НВМКЦ ГВКГ встановленим порядком на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК; - начальнику НВМКЦ ГВКГ, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 зі змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, майора ОСОБА_1 госпіталізувати, провести йому контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Однак, всупереч прийнятого ЦВЛК рішення про необхідність контрольного медичного обстеження та медичного огляду ВЛК в умовах Національного військово-медичного клінічного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_1 , командиром військової частини НОМЕР_1 жодних дій щодо направлення позивача на повторний медичний огляд та обстеження вчинено не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення військовослужбовця ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» для контрольного медичного обстеження та медичного огляду ВЛК.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 у встановленому порядку на контрольне обстеження та медичний огляд військово-лікарської комісії до Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ».

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.12.2023 року № 356, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №356 від 11.12.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) у зв`язку із неприбуттям на службу після проходження ВЛК, вирішено вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 09.12.2023 року та з 09.12.2023 року знято з грошового та речового забезпеченння військової частини.

Як встановлено судом та не заперечується представником військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні, позивач прибув у розташування військової частини 09.12.2023 року, однак не був пропущений на територію самої військової частини.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність пункту 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №356 від 11.12.2023 року в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо віддання наказів про прибуття до селища Костянтинівка Донецької області військовслужбовця ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині 2 статті 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегульованої організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

З наведеного вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Питання тлумачення поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, неодноразово було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду, якою було викладено висновок, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Вказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладено, зокрема в постановах від 22 березня 2018 року у справі №9901/135/18, від 10 травня 2018 року у справі №800/227/17, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 16 січня 2020 року у справі №9901/342/19, від 05 листопада 2020 року у справі №9901/147/20, від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/302/21.

З наведеного можна дійти висновку, що саме оскарження протиправної (на думку позивача) дії військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення на лікування і є належним способом захисту права особи, щодо якої вчинено вказані дії, натомість пред`явлення позовних вимог у вищезазначеній формі (щодо «визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо віддання наказів») не є належним способом захисту права.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, з огляду на заявлену позовну вимогу та викладені вище приписи законодавчих норм, такі дії не є діями суб`єкта владних повноважень в розумінні приписів пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України і відповідно розгляд таких вимог не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення та не вирішення питань, порушених у зверненні військовослужбовця ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра оборони України із заявою про забезпечення гарантій прав на охорону здоров`я.

Як зазначено представником Міністерства оборони України в судовому засіданні, заяву скеровано за належністю до військової частини НОМЕР_1 , яка листом від 14.12.2023 року № 0666/35/10415 надала відповідь на заяву позивача від 30.11.2023 року.

З аналізу положень Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України вбачається, що заяви осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються особисто першими керівниками державних органів.

Проте, станом на дату подання заяви позивач не має статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а отже у міністра оборони України не виникає обов`язку особистого розгляду порушених в заяві від 30.11.2023 року питань.

Також, суд звертає увагу на те, що заяву позивача було направлено для розгляду до військової частини НОМЕР_1 , хоча питання які порушені у заяві відносяться до компетенції Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.

При цьому суд зазначає, що у позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення та не вирішення питань, порушених у зверненні.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За таких обставин, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо неналежного розгляду звернення військовослужбовця ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не здійснення особистого прийому, суд зазначає наступне.

Особистий прийом до Міністра оборони України здійснюється на підставі попереднього запису, який є обов`язковим.

Громадянин, який бажає записатися на особистий прийом, обов`язково подає про це письмову заяву (пункту 8 розділу V Інструкції).

Судом встановлено, що позивач в заяві від 30.11.2023 року не звертався з проханням про особистий прийом, доказів протилежного до суду не надано.

За таких обставин суд вважає безпідставними та не обґрунтованими твердження позивача про протиправну бездіяльність Міністерства оборони України щодо не здійснення особистого прийому, оскільки жодних доказів на підтвердження подання ним письмової заяви із проханням про особистий прийом до суду не надано.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо неналежного розгляду звернення військовослужбовця ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року.

3. Визнати протиправним і скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 11.12.2023 року № 356 про визнання військовослужбовця ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення військовослужбовця ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» для контрольного медичного обстеження та медичного огляду ВЛК.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 у встановленому порядку на контрольне обстеження та медичний огляд військово-лікарської комісії до Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ».

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 18.04.2024 року.

Суддя А.В. Бутенко