Справа № 522/3071/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/3071/22
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Дата і місце ухвалення 30.01.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Шевчук О А.,

Єщенка О.В.,

за участю сектретаря Челак Р.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024року у справі №522/3071/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» про скасування постанов про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Белогві звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови Державної служби з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України ВМ № 00008717 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008706 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008718 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008707 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008710 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008673 від 20.01.2022 року, ВМ № 00008729 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008705 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008719 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008725 від 21.01.2022 року, ВМ № 00008609 від 20.01.2022 року, ВМ № 00008617 від 20.01.2022 року, ВМ № 00008656 від 20.01.2022 року, ВМ № 00008785 від 24.01.2022року, ВМ № 00008780 від 24.01.2022 року, ВМ № 00008765 від 24.01.2022 року, ВМ № 00008716 від 21.01.2022року, якими на ОСОБА_1 , як керівника Товариства накладено штрафи за допуск руху транспортних засобів із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України на загальну суму 654 500 грн.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому також просив скасувати перелічені вище постанови Державної служби України з безпеки на транспорті, та закрити провадження у справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Белогві, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення у справі не врахував, що з прийняттям постанови КМУ від 09.02.2022р. №105 держава фактично визнала факт того, що попередня редакція п. 22.5 ПДР була недосконалою, оскільки остання не враховувала усі істотні чинники, які впливають на руйнування дороги (відтак і суспільну небезпечність та її міру), а саме спареність коліс, міжосьову відстань, загальну кількість осей, що є підставою для застосування у даному спорі положень ст. 58 Конституції України в частині зворотності сили закону.

Також вважає, що допущені в оскаржуваних постановах неточності щодо місця вчинення правопорушень, даних щодо їх суті є порушенням права позивача на захист. Крім цього, зазначив, що положення ст. 14-3 КУпАП є неконституційними.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20-24 січня 2022 року старшим державним інспектором відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченком Владиславом Олеговичем винесено постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі серії ВМ№00008609, ВМ№00008617, ВМ№00008656, ВМ№00008673, ВМ№00008705, ВМ№00008706, ВМ№00008707, ВМ№00008710, ВМ№00008716, ВМ№00008717, ВМ№00008718, ВМ№00008719, ВМ№00008725, ВМ№00008729, ВМ№00008785, ВМ №00008780, ВМ№00008765, якими ОСОБА_1 , як відповідальну особу притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів, згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за допуск руху транспортних засобів із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Не погоджуючись із законністю постанов Державної служби України з безпеки на транспорті ТОВ Белогві, та ОСОБА_1 звернулися до суду першої інстанції з відповідними позовами.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про законність постанов Державної служби України з безпеки на транспорті, та відповідно відсутність підстав для задоволення позовів ТОВ Белогві та ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 .

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ч.5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п.1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року №2862-ІV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5. ПДР визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Отже, з урахуванням наведених вище положень законодавства, що діяло в період виникнення спірних правовідносин перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, в тому числі навантаженням на здвоєні осі яких перевищують 16 т, або фактичною масою понад 40 т. тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу, згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

З оскаржуваних постанов вбачається, що останні прийняті у зв`язку із фіксацією в автоматичному режимі руху транспортних засобів із перевищенням нормативних параметрів, встановлених пунктом 22.5 ПДР України:

- загальної маси транспортного засобу на 5.2% (6.771 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 60,8% (14.646тон) (постанова серії ВМ№00008673 від 20.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 6,2% (4.234 тон) (постанова серії ВМ №00008609 від 20.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 41,7% (11.004 тон) (постанова серії ВМ №00008617 від 20.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 49,9% (12.558 тон) (постанова серії ВМ № 00008656 від 20.01.2022 року);

- загальної маси транспортного засобу на 8,4% (8.178 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 63.3% (15.178 тон) (постанова серії ВМ № 00008717 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 54.4% (13.416 тон) (постанова серії ВМ №00008706 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 51.8% (12.924 тон) (постанова серії ВМ № 00008718 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 26.5% (8.098 тон) (постанова серії ВМ №00008707 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 10.6% (5.079 тон) (постанова серії ВМ № 00008710 від 21.01.2022 року;

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 12.7% (5.472 тон) (постанова серії ВМ №00008729 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 62.5% (14.955 тон) (постанова серії ВМ №00008705 від 21.01.2022 року;

- загальної маси транспортного засобу на 8.7% (8.315 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 63% (15.06 тон) (постанова серії ВМ №00008719 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 9.1% (4.781 тон) (постанова серії ВМ №00008725 від 21.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 37.3% (10.17 тон) (постанова серії ВМ №00008785 від 24.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 5.5% (4.098 тон) (постанова серії ВМ №00008780 від 24.01.2022 року);

- навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 41.2% (10.903 тон) (постанова серії ВМ №00008765 від 24.01.2022 року);

- загальної маси транспортного засобу на 11.5% (9.562 тон), навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 68.3% (16.073 тон) (постанова серії ВМ № 00008716 від 21.01.2022 року).

З витребуваних судом реєстраційних карток транспортних засобів марки Ford Cargo днз НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 вбачається, що останні є вантажними ТЗ, тип кузова самоскид, власником яких є ТОВ «Белогві», керівником якого є ОСОБА_1 .

З урахування вище викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях керівника ТОВ «Белогві» складу адміністративного правопорушення встановленого ч. 2 ст.132-1 КУпАП.

З приводу можливості застосування у даному спорі зворотної дії закону в часі, у зв`язку із внесення змін до п. 22.5 Правил дорожнього руху від 09.02.2022, судова колегія зазначає.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № З-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно- правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно- правовим актом.

Тобто, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом, що узгоджується з принципом правої визначеності. (Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17).

У контексті застосування принципу незворотності дії закону у часі це означає, що у разі, якщо правовідносини стосовно реалізації певного права розпочато у період чинності нормативно-правового акта, то особа повинна мати можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації відповідного права, навіть якщо до завершення реалізації права вони втратили чинність.

Враховуючи вказані висновки Конституційного суду, колегія суддів приходить до висновку, що у спірному випадку не може бути застосована зворотня дія закону в часі.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, відповідальність не може бути пом`якшена, у випадку коли провадження у справі про адміністративне правопорушення завершено винесенням постанови про накладення стягнення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про неправильне зазначення дороги у постановах (місце вчинення правопорушення) оскільки судом встановлено, що проект постанови формується автоматично, автодорога в проектах постанов зазначається відповідно до сертифікатів на прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі. На момент розроблення необхідних сертифікатів (зокрема сертифікатів перевірки типу на підсистеми вагового контролю, габаритного контролю, ідентифікації транспортного засобу, які видаються на 10 років та були чинні на час виявлених правопорушень) постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №55 було затверджено Перелік автомобільних доріг загального користування державного значення, серед яких зазначено автомобільну дорогу М-04 Знам`янка - Луганськ - Ізварине (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк).

Постановою КМУ від 28.04.2021 №416 внесені зміни до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, який додається до постанови КМУ від 30.01.2019 №55 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», відповідно до яких передбачено об`єднання доріг М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка та М-04 Знам`янка - Луганськ - Ізварине в М-30 Стрий - Умань - Дніпро Ізварине, що спростовує твердження апелянта про те, що дороги «М-04» не існує.

Крім того колегія суддів зазначає, що зазначення в оскаржуваних постановах неактуальних даних щодо автомобільної дороги не спростовує факту порушення відповідальною особою вимог Правил Дорожнього руху, та є по своїй суті опискою.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення була висловлена Верховним Судом у постановах від 24 грудня 2019 року у справі № №459/1801/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17.

Щодо доводів апелянта про неконституційність положень ст.14-3 КУпАП колегія суддів зазначає, що повноваження щодо визнання норми конституційною (неконституційною) належать виключно Конституційному Суду України та не можуть бути перебрані на себе судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законності постанов Державної служби України з безпеки на транспорті про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, та відповідно відсутності підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2024року у справі №522/3071/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук О.В. Єщенко.