Справа № 560/14694/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14694/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

17 квітня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просила визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати їй, ОСОБА_1 , середнього заробітку померлого чоловіка ОСОБА_2 за несвоєчасний розрахунок при його виключенні зі списків особового складу згідно з наказом № 318 від 19 листопада 2022 р. за період з 19 листопада 2022 року по момент виплати компенсації, 14 липня 2023 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити їй, ОСОБА_1 , середній заробіток померлого чоловіка ОСОБА_2 за несвоєчасний розрахунок при його виключенні зі списків особового складу, невиплату компенсації за невикористану щорічну та додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 19 листопада 2022 року по 14 липня 2023 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.11.2022 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений актовий запис №1560 від 14.11.2022.

Відповідно до витягу з наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.11.2022 №318 командира 1-го патрульного взводу патрульної роти (м. Кам`янець-Подільський) старшого лейтенанта ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю, яка сталася 11 листопада 2022 року. Причина смерті - травма несумісна з життям, отримана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 16 березня 2019 року, ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі №560/2666/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як дружині померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, 25 календарних днів за 2022 рік, та щорічну додаткову відпустку, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2020-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

У цьому рішенні зазначено, що згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку №260 грошове забезпечення, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

ОСОБА_1 є дружиною загиблого військовослужбовця, тому вона має право на отримання компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, 25 календарних днів за 2022 рік, та за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій 42 календарні дні за період з 2020-2022.

Військова частина НОМЕР_1 нарахувала суму компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, 25 календарних днів за 2022 рік, та щорічну додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2020-2022 роки, та виплатила її 14.07.2023 ОСОБА_1 (як дружині померлого військовослужбовця) в сумі 38822,66 гривень, що підтверджується випискою від 10.08.2023 по картці/рахунку АТКБ "Приватбанк".

Надалі позивач звернулась до військової частини НОМЕР_4 із вимогою про виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні її померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідь на вимогу позивач не отримала.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

Згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності, входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 522/19647/17 та від 13.03.2019 у справі № 484/3648/16-а. Вказані постанови суду касаційної інстанції стосуються перерахунку пенсії, що не була нарахована за життя померлого пенсіонера, але виходячи зі спільності норм, що регулюють спірні правовідносини (ст.1218, 1219, 1227 ЦК України), можуть бути застосовані щодо обставин у цій справі.

Поняття особистого немайнового права визначено статтею 269 Цивільного кодексу України, за приписами якої особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно з вимогами частини першої статті 270 Цивільного кодексу України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

За приписами частини другої та третьої цієї статті цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Частиною першою статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.

З викладеного слідує, що позивачка, відстоюючи інтереси свого загиблого чоловіка, не має законодавчих підстав ставити перед судом питання щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення її чоловіка у разі загибелі, оскільки такі виплати нерозривно пов`язані саме з особою військовослужбовця.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, для позивачки предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми заробітної плати або інших виплат, які належали її загиблому чоловіку за життя (були нараховані військовою частиною) і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору середній заробіток померлого чоловіка за несвоєчасний розрахунок при його виключенні зі списків особового складу, який за життя не був нарахований та не належав померлому, та останнім не ініційовано в судовому порядку спір з приводу неправильності нарахування належних йому сум.

Оскільки спір у даній справі виник стосовно сум, які при житті йому не належали, не були нараховані та присуджені, то такі суми не можуть передаватися членам сім`ї померлого.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має, у порядку встановлену цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що саме її права, свободи та законні інтереси були порушені суб`єктом владних повноважень.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить здійснити нарахування середнього заробітку померлого чоловіка за несвоєчасний розрахунок при його виключенні зі списків особового складу, однак за його життя ці суми не були нараховані.

Проте таке право нерозривно пов`язане з особою, якому воно призначене, у зв`язку з чим тільки особа, яка безпосередньо отримувала грошове забезпечення, може звернутися до суду за захистом своїх прав.

Європейський Суд з прав людини у постанові від 29.07.2010 у справі «Стрельцов и другие военные пенсионеры из Новочеркасска против Российской Федерации» визнав, що особи мають право на підтримання скарг своїх померлих родичів у межах ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вказаного висновку Європейський Суд з прав людини дійшов, виходячи з того, що право на отримання заробітної плати і прирівняних до неї платежів, пенсій та інших грошових сум, які виплачуються в якості засобів для існування і підлягали виплаті, проте не були отримані громадянином за життя, належать членам сім`ї померлої особи.

На підставі викладеного та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що лише нарахована сума грошового забезпечення входить до складу спадщини, підлягає виплаті спадкоємцям; за цих умов наведені правовідносини допускають правонаступництво.

Беручи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.