Справа № 480/4005/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2024 року Справа № 480/4005/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Терехової О.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачів - Пономарьова І.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач вважає, що його звільнення з посади відбулося без дотримання передбаченої законом процедури, зокрема стверджує, що в порушення вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» відповідач 1 не запропонував йому всі наявні рівнозначні посади державної служби та нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей у новоутвореній структурі Головного управління ДПС у Сумській області.
Зокрема, вказав, що йому не було запропоновано рівнозначну посаду заступника начальника управління правового забезпечення, та нижчі вкантні посади державної служби, зокрема посади інспектора Конотопського сектору організації роботи Управління організації роботи, головного державного інспектора Сумського відділу податків і зборів з юридичних осіб Управління оподаткування юридичних осіб, головного державного інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ та позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту, головного державного інспектору відділу моніторингу операцій та ризиків з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності Управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків, головного державного інспектору відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску, розгляду звернень платників податків Управління оподаткування фізичних осіб, головного державного інспектору Управління по роботі з податковим боргом.
Крім цього, позивач стверджує, що його було звільнено неуповноваженою особою, посилаючись також на те, що оскаржуваний наказ про звільнення було підписано ОСОБА_2 , тоді як згідно даних офіційного відкритого реєстру Міністерства юстиції України - Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, керівником значиться ОСОБА_3 .
На переконання позивача, такими діями Головне управління ДПС у Сумській області грубо порушило вимоги ст. 57 Закону України "Про державну службу" та ст. 3 Закону України "Про відпустки", відповідно до яких відповідач зобов`язаний був надати невикористану відпустку на підставі його заяв від 09.03.3023 та від 24.03.2023.
Відтак, станом на 29.03.2023 (день звільнення) він мав перебувати у щорічній основній відпустці, що відповідно унеможливлювало звільнення згідно приписів ст. 3 Закону України "Про відпустки", якою передбачено, що у разі звільнення працівника йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням, а датою звільнення в ньому разі є останній день відпустки.
Щодо вимог про поновлення на діючій посаді, позивач просить суд врахувати правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові № 802/3673/15-а від 29.07.2020 року, відповідно до якої у випадку, коли поновити позивача на посаді, з якої її звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення па посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення.
Вказує, що відповідач 1 скасував посаду начальника управління правового забезпечення, з якої його звільнили, та водночас у штатному розписі відповідача 2 є аналогічна скаксованій посада-начальника управління правового забезпечення.
Відтак, на переконання позивача, він має бути поновлений на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (код ЄДРПОУ 4399469).
За наведених обставин, просив позовні вимоги задовольнити.
Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Сумського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 справа була розподілена судді Шаповалу М.М.
Ухвалою суду від 05.05.2023 було відкрито провадження за цим позовом і вирішено розгляди справу за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання по справі на 10:00 годину 23.05.2023.
22.05.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 23.05.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_4 .
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 24.05.23 № 56 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" призначено повторний автоматизований розподіл данної справи.
Адміністративна справа № 480/4005/23 за результатами повторного автоматизованого розподілу передана у провадження судді Кравченка Є.Д.
Ухвалою суду від 26.05.2023 справа № 480/4005/23 прийнята до провадження, призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
У вказаному попередженні повідомлено позивача про необхідність подання заяви до 13.03.2023 у разі згоди на призначення на одну з запропонованих посад в порядку переведення.
При цьому, представник просить суд врахувати, що позивачу разом з попередженням про наступне звільнення було надано перелік вакантних посад, серед яких було дві рівнозначні - посада заступника начальника відділу контролю за відшкодуванням ПДВ та посада начальника відділу (Роменський відділ податків і зборів з юридичних осіб), однак позивач не погодився зайняти жодну з цих посад.
Крім того, відповідач 1 стверджує, що позивачу пропонувалися і нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Відтак, на думку представника, відповідачі в повній мірі вжили всіх можливих заходів для працевлаштування ОСОБА_1 в новоствореній установі.
Таким чином, представник стверджує, що наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 29.03.2023 № 3-О, яким позивача було звільнено з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у зв`язку з реорганізацією згідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» 29 березня 2023 року є правомірним.
Щодо посилань позивача на прийняття наказу неуповноваженим суб`єктом вказує, що з урахуванням змін внесених до наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" наказом Державної податкової служби України від 23.03.2023 № 176 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань державним реєстратором 27.03.2023 було внесено інформацію про зміну голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 . Відтак, єдиною уповноваженою особою на прийняття рішення щодо надання/ненадання відпустки чи звільнення з посади станом на 29.03.2023 року є голова комісії з ліквідації, заступник начальника ГУ ДПС у Сумській області - Мазуренко О.В.
Щодо перебування позивача у щорічній основній відпустці на дату звільнення вказує, що доказів такого перебування, які є належними розумінні КАС України, позивач не надав.
Щодо відмови відповідача-1 у задоволенні заяви позивача від 09.03.2023 та від 24.03.2023, представник зазначає, що згідно частини 1 статті 12 Закону № 2136 у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки.
Враховуючи вищенаведе, дії Головного управління ДПС у Сумській області щодо відмови в наданні невикористаної відпустки за попередні періоди, який визначений на власний розсуд позивачем, відповідають нормам чинного законодавства та прийняті з урахуванням військового стану.
За наведених обставин, представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій виклав доводи, аналогічні доводам, зазначеним ним у позовній заяві.
Представник відповідачів подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання позивача про наявність посад, які йому нібито були не запропоновані є безпідставними. Вказав, що посада інспектора Конотопського сектору організації роботи Управління організації роботи не була вкантною станом на 08.02.2023, посада головного державного інспектора Сумського відділу податків і зборів з юридичних осіб Управління оподаткування юридичних осіб вникла 14.03.2023 (після дати визначеної попередженям про наступне вивільнення), відтак не могли бути запропоновані позивачу.
Водночас, посади головного державного інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ та позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту, головного державного інспектору відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску, розгляду звернень платників податків Управління оподаткування фізичних осіб, головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків, головного державного інспектору відділу супроводження судових спорів щодо банкрутства та стягнення заборгованості були запропоновані позивачу.
Ухвалою суду від 06.07.2023 було зупинено провадження в адміністративній справі № 480/4005/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 480/4051/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про зобов`язання вчинити дії.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області задоволено. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 року по справі № 480/4005/23 скасовано.
Ухвалою суду від 28.12.2023 прийнято справу до провадження, судове засідання призначено на 11 січня 2024 року.
Ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання від 11.01.2024, відкладено розгляд справи до 08 лютого 2024 року.
Ухвалою суду від 08.02.2024 у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження по справі № 480/4005/23 відмовлено.
Ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання від 21.02.2024, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13 березня 2024 року.
У подальшому, розгляд справи було перенесно на 03 квітня 2024 року у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні.
Ухвалою суду, занесеною в протокол судового засідання від 03.04.2024, оголошено перерву у судовому засіданні до 10 квітня 2024 року.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та поясненнях.
Представник відповідачів заперечував проти позовних з підстав, викладених у відзиві, запереченні на відповідь на відзив та просив суд відмовити у задоволенні вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
08.02.2023 року позивачу було вручено попередження про наступне звільнення та надано перелік вакантних посад Головного управління ДПС у Сумській області, які можливо запропонувати ОСОБА_1 (т.1 а.с. 78-80).
З попередженням про наступне звільнення позивач ознайомився, проте не погодився, про що зазначив на бланку попередження та надав письмові заперечення. (т.1 а.с. 13-14).
Незгода позивача з вказаним наказом стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у положеннях Конвенція Міжнародної організації праці за № 158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця" , яка ратифікована Україною 04.02.1994, а також статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначається Законом України "Про державну службу" за № 889-VІІІ від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VІІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
За приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
Відповідно до частини третьою статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Так, аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що в разі вивільнення державного службовця у зв`язку із реорганізацією державного органу роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. І лише, якщо він відмовляється від такого переведення, роботодавець звільняє такого державного службовця.
Тобто, виключними та вичерпними підставами звільнення з причин скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу є, в тому числі, відмова від такого переведення.
У цій справі судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, ліквідовано як юридичні особи публічного права.
На виконання цієї постанови, Державною податковою службою України прийнято наказ № 556 від 08.10.2020 про ліквідацію територіальних органів, в тому числі і Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399), як юридичних осіб публічного права, та затвердження голів комісій з ліквідації.
Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі.
Верховний Суд у подібних за змістом правовідносинах вже вирішував питання публічного правонаступництва для цілей визначення обставин припинення юридичної особи: ліквідація чи реорганізація (приміром, у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 440/395/20, від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20).
Відповідаючи на це питання, Верховний Суд виходив з того, що особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.
Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою.
У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади.
Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.
На підставі викладеного Верховний Суд у наведених справах дійшов висновку, що для вирішення питання про те, що саме мало місце ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.
Підґрунтям такого підходу є правова позиція Верховного Суду України, сформована у постановах від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11, від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справа №21-484а14, від 19 січня 2016 року у справі №810/1783/13-а, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Як уже зазначалось, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби.
Одночасно, абзацом 3 пункту 2 вказаної постанови передбачено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Згідно з абзацом 4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020, Державну податкову службу зобов`язано забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
Так, наказом Державної податкової служби № 529 від 30.09.2020, відповідно до статті 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 227 від 06.03.2019, утворено Головне управління ДПС у Сумській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби.
Наказом Державної податкової служби України № 755 від 24.12.2020 розпочато з 01 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020.
Водночас, звертаючись до суду, позивач стверджує, що йому не було запропоновано всі рівнозначні вакантні посади та навіть нижчі посади державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей.
У контексті наведеного суд вважає слушним зазначити, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Така правова позиція сформульована Верховним Судом зокрема, у постанові від 08.05.2019 у справі № 806/1175/17, від 28.02.2020 у справі № 807/819/16, від 30.11.2021 у справі № 640/4921/20 та інших.
Отже, роботодавець є таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, в даному випадку з 08.02.2023 (дата поперердження про наступне звільнення) по 29.03.2023 (дата звільнення).
Таким чином, враховуючи, що на момент попередження про наступне звільнення посада заступника начальника правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області вже була заповнена, а тому на дату попередження позивача про наступне звільнення (08.02.2023) не була вакантною, а отже не могла бути запропонована позивачу.
З аналогічних мотивів посада державного інспектора Конотопського сектору організації роботи Управління організації роботи правомірно не була запропонована позивачу. Так, як свідчать матеріали справи, згідно наказу ГУ ДПС у Сумській області від 06.02.2023 № 16-о на посаду державного інспектора Конотопського сектору організації роботи Управління організації роботи ГУ ДПС у Сумській області була призначена ОСОБА_6 з 09.02.2023 року, на підставі її заяви від 03.02.2023 (т.2 а.с. 149).
Відтак, у період з 08.02.2023 до 29.03.2023 вказана посада не була вакантною.
Щодо посади головного державного інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ та позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту суд враховує, що дана посада була запропонована позивачу одночасно з попередженням про наступне звільнення (п.8 переліку). У той же час, у ході судового розгляду було встановлено, що існувала ідентична посада головного державного інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ та позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту, яка у спірний період була вакантною.
Так, згідно наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 14.02.2023 № 19-о ОСОБА_7 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ та позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту, а наказом Головного управління ДПС у Сумській області від 02.03.2023 № 26 на вказану посаду призначено ОСОБА_8 .
Водночас, порівнюючи посаду, яка була запропонована позивачу 08.02.2023 та посаду, яка була вакантною у сірний період, суд зазначає, що вони є ідентичними, тому відповідач 1, запропонувавши одну з посад головного державного інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ та позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту одночасно з попередженням про наступне звільнення діяв правомірно.
Щодо посади головного державного інспектору відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску, розгляду звернень платників податків Управління оподаткування фізичних осіб суд зазначає, що дана посада була запропонована позивачу одночасно з попередженням про наступне звільнення (п.11 переліку посад). Доказів протилежного суду не надано.
Так само у ході судового розгляду було встановлено, що позивачу також було запропоновано посаду головного державного інспектору Управління по роботі з податковим боргом у листі від 01.03.2023 № 14/І/18-28-11-01/21/ЛК, однак відповідачем 1 помилково не зазначено назву вдділу в управлінні.
Разом з тим, аналізуюючи перелік посад, які були вакантні з 08.02.2023 по 29.03.2023 суд констатує, що ОСОБА_1 не була запропонована посада головного державного інспектору відділу моніторингу операцій та ризиків Управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Сумській області.
Так, як встановлено судом, згідно наказу ГУ ДПС у Сумській області від 13.02.2023 №17-о 14.02.2023 ОСОБА_9 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків (т. 2 зв. бік а.с. 149). Наказом ГУ ДПС у Сумській області від 21.02.2023 № 23-о переведено з 21.02.2023 головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_10 на посаду головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з виявлення та опрацювання податкових ризиків (т.2 а.с. 150).
Відтак, з 15.02.2023 по 20.02.2023 дана посада була вакантною, однак не була запропонована позивачу.
Також, позивачу не була запропонована посада головного державного інспектора Сумського відділу податків і зборів з юридичних осіб Управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Сумській області, яка була вакантною з 14.03.2023.
При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що як на момент попередження позивача про наступне звільнення, так і на час його звільнення наявні вакантні посади позивач не міг зайняти відповідно до своїх навичок та компетентностей.
Разом з цим, суд враховує позицію, висловлену Верховним Судом у постанові № 340/1791/22, відповідно до якої пропонування іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII) має на меті залишити працівника на державній службі (шляхом його переведення на запропоновану посаду без проведення конкурсу) й відповідач, якщо пропонує ці посади, то має робити це не для позірного дотримання процедури, визначеної законом, а для реального виконання цих приписів закону. Повідомлення переліку вакантних посад задля самого лише повідомлення цих посад як передумови для звільнення не свідчить про реальне виконання Закону чи, принаймні, намагання його виконати.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що недотримання відповідачем наведених вимог Закону № 889-VIІІ, зокрема частини третьої статті 87, що виявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу вакантних посад державної служби в державному органі, наявних на момент його звільнення, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та як наслідок є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 29.03.2023 № 3-о "Про звільнення".
Водночас, суд не погоджується із твердженнями позивача, що оскаржуваний наказ про звільнення підписано неуповноваженою особою.
Так, з урахуванням змін внесених до наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" наказом Державної податкової служби України від 23.03.2023 № 176 ( т.1 а.с. 104) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань державним реєстратором 27.03.2023 було внесено інформацію про зміну голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 (т.1 а.с. 105).
Відтак, єдиною уповноваженою особою на прийняття рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади станом на 29.03.2023 року є голова комісії з ліквідації, заступник начальника ГУ ДПС у Сумській області - Мазуренко О.В.
Щодо твердження позивача про звільнення під час його перебування у щорічній основній відпустці, слід зазначити, що належних доказів на підтвердження вказаної обставини позивач не надав, а суд - не встановив.
Проте ці доводи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Тобто, за змістом вказаних норм, незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на ту ж посаду в тій організації чи установі, з якої його було звільнено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), у зв`язку з чим саме на цю посаду має бути поновлений згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України.

Доводи позивача про його поновлення на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області () суд вважає необґрунтованими, оскільки питання поновлення працівника на аналогічній посаді може розглядатись виключно у тому випадку, коли поновлення на посаді з якої працівник був звільнений є неможливим.

У цій справі, будь-яких пояснень та доказів на їх підтвердження щодо неможливості поновлення на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), ОСОБА_1 суду не надав. Натомість, з огляду на те, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Сумській області () не припинено як юридичну особу, наявність перешкод у поновленні позивача саме на тій посаді, з якої його було звільнено, суд не вбачає.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Визначаючи належний орган, який повинен здійснити виплату позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

У межах даної справи та спірних правовідносин право позивача внаслідок незаконного звільнення було порушено не Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремленим територіальним підрозділом ДПС, а Головним управлінням ДПС у Сумській області, яке є роботодавцем позивача та в якому позивач проходив державну службу в спірний період.

Як зазначено вище, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа Головне управління ДПС у Сумській області () не є припиненою, а лише знаходиться в стані припинення.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що саме на відповідну посаду в Головному управлінні ДПС у Сумській області () було поновлено позивача на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі № 480/7596/21 і було стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Головного управління ДПС у Сумській області ().

Водночас, на теперішній час у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДПС у Сумській області () та перебуванням його в стані припинення всі бюджетні рахунки останньго у ГУ ДКСУ в Сумській області закриті, що визнається відповідачами.

Також, матеріалами справи підтверджується, що відповідні виплати заробітної плати позивачу здійснювалися в подальшому Головним управлінням ДПС у Сумській області () (т.1 а.с. 6).

Таким чином, Головне управління ДПС у Сумській області втратило адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики на території Сумської області щодо виплати суми коштів, що були стягнуті судом як середній заробіток у зв`язку із незаконним звільненням працівника.

Водночас, відповідно до ст. 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахування вищевикладеного, з метою ефективного захисту прав позивача сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з Головного управління ДПС у Сумській області ().

Разом з тим, згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнено 30 березня 2023 року та, згідно з довідкою Головного управління ДПС у Сумській області від 08.05.2023 № 96/І/18-28-10-02-06 (т. 1 зв. бік а.с. 190), його середньоденна заробітна плата складає 647,63 грн.

У зв`язку з тим, що часом вимушеного прогулу позивача є період з 30.03.2023 по 10.04.2024, тобто, 270 робочих днів, з Головного управління ДПС у Сумській області підлягає стягненню середній заробіток за цей період у сумі 174860,10 грн. (647,63 х 270 = 174860,10 грн.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, підлягають негайному виконанню.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області () та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в сумі 8419,13 грн.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Сумській області у залишенні без розгляду заяв позивача про надання щорічної основної відпустки, суд відзначає таке.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1 із заявою від 09.03.2023, в якій просив надати частину щорічної основної відпустки за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 20 березня 2023 року та за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 27 березня 2023 року (т.1 а.с. 142).

Вказана заява була зареєстрована відповідачем 1 за вх. № 28/І/ЛК від 13.03.2023.

Листом ГУ ДПС у Сумській області від 16.03.2023 № 18/І/18-28-11- 01-14/ЛК було повідомлено позивача про відсутність уповноваженої особи для прийняття рішення про надання/ненадання відпустки та зазначено, що лист щодо розгляду питання призначення Голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області (код згідно з ) направлено до ДПС України 16.03.2023 (т.1 а.с. 92).

Так, як свідчать матеріали справи, зокрема додані відповідачем до відзиву докази, у період з 14.03.2023 по 27.03.2023 Головне управління ДПС не мало посадової особи, якій надано право відповідно до законодавства вирішувати питання, зокрема пов`язані з кадровим забезпеченням.

Як встановлено судом, відповідно до додатку 2 наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС» головою комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області був ОСОБА_3 - заступник начальника Головного управління ДПС у Сумській області.

Водночас, наказом ДПС України від 14.03.2023 № 168 "Про порушення дисциплінарного провадження" порушено дисциплінарне провадження стосовно заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області Мельника Юрія та відсторонено його від виконання посадових обов`язків на час проведення дисциплінарного провадження (т. 1 а.с. 132-133).

Призначення головою комісії з ліквідації ГУ ДПС у Сумській області () здійснювалось по посаді, а тому враховуючи наказ ДПС України від 14.03.2023 № 168 "Про порушення дисциплінарного провадження" з 14.03.2023 голова комісії з ліквідації, заступник начальника ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_3 не мав права виконувати обов`язки голови комісії.

При цьому, суд зазначає, що абз. 2 п. 16 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 передбачено, що у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначаються заступники голови комісії - представники органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, один з яких за рішенням голови комісії у разі його відсутності чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує обов`язки голови комісії.

Водночас, матеріали справи не містять доказів делегування головою комісії своїх обов`язків одному із зступників.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача 1, що з 14.03.2023 Головне управління ДПС () не мало посадової особи, якій надано право відповідно до законодавства вирішувати питання, зокрема пов`язані з кадровим забезпеченням, з огляду на відсторонення голови комісії та відсутності повноважень у заступників голови комісії здійснювати його обов`язки.

Водночас, з урахуванням змін внесених до наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" наказом Державної податкової служби України від 23.03.2023 № 176 (т. 1 а.с. 134) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань державним реєстратором 27.03.2023 було внесено інформацію про зміну голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 (т.1 а.с.135).

Відтак, після призначення головою комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області заступника начальника ГУ ДПС у Сумській області Мазуренка О.В. у відповідача з`явилася реальна можливість прийняти рішення за заявою позивача про надання йому частини щорічної основної відпустки.

Так, листом Головного управління ДПС у Сумській області від 27.03.2023 № 19/І/18-28-11- 01-21/ЛК позивачу було повідомлено про відмову в наданні відпустки за його заявою від 09.03.2023 на підставі ст. 12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (т.1 а.с. 146-147).

З цього приводу суд зазначає наступне.

15 березня 2022 року був прийнятий Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX). Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (ч. 1 ст. 1 Закону № 2136-IX).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Стаття 12 Закону № 2136-IX регулює надання відпусток на час воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік.

Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання не використаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану.

У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми частини сьомої статті 79, частини п`ятої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини п`ятої статті 11, частини другої статті 12 Закону України "Про відпустки" у період дії воєнного стану не застосовуються.

Таким чином, суд наголошує, що на підставі норм, викладених у частині першій статті 12 Закону № 2136-IX, законодавець наділив роботодавця правом відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки у період дії воєнного стану.

Відтак, з огляду на те, що у період дії воєнного стану позивач звертався до відповідача із заявою від 09.03.2023, в якій просив надати йому частину щорічної основної відпустки за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 20 березня 2023 року та за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 27 березня 2023 року, тобто просив про надання невикористаних днів щорічної відпустки, відповідач, відмовляючи у наданні позивачу вказаної відпустки, діяв правомірно.

З аналогічних мотивів відмова відповідача 1, висловлена у листі від 29.03.2023 № 21/І/18-28-08-03-17/ЛК (т.1 а.с. 149-150) щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання частини щорічної основної відпустки за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 03 квітня 2023 року та за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 10 квітня 2023 року відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що позивачу було виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Сумській області () щодо ненадання ОСОБА_1 частини щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи 21.08.2021-20.08.2022 згідно поданих заяв від 09.03.2023 та 24.03.2023.

Стосовно інших посилань відзиву/позову, то суд зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позовної заяви отримали достатню оцінку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належитть задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Сумській області () від 29.03.2023 № 3-о "Про звільнення"; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року; стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 по 10.04.2024 у розмірі 174860,10 грн.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до до Головного управління ДПС у Сумській області (), Головного управління ДПС у Сумській області ( про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області () від 29.03.2023 № 3-о "Про звільнення".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 по 10.04.2024 у розмірі 174860 (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн. 10 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30.03.2023 та стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДПС у Сумській області () середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8419 (вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 13 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.04.2024.

Суддя Є.Д. Кравченко