Справа № 420/19371/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19371/23

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 20.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 року у справі №420/19371/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії

У С Т А Н О В И В:

28.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України щодо проведення перерахунку та зарахування періоду навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20.07.2000 по 20.06.2002 ОСОБА_1 до загального безперервного стажу військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України встановити громадянину ОСОБА_1 20.07.2000 як початок проходження безперервної військової служби в Збройних Силах України на заміну 12.07.2002;

- зобов`язати Міністерство оборони України провести перерахунок та зарахувати період навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20.07.2000 по 20.06.2002 громадянину ОСОБА_1 до загального безперервного стажу військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України провести перерахунок та виплату грошового забезпечення та всіх додаткових виплат згідно до чинного законодавства за весь час проходження військової служби розпочинаючи з 20.07.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що період навчання ОСОБА_1 в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 20.07.2000 по 20.06.2002 має бути зараховано до загального безперервного стажу військової служби. Натомість, такий період навчання протиправно не зараховано до загального безперервного стажу військової служби. Означене також вплинуло на нарахування грошового забезпечення.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується та уважає їх необґрунтованими із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що період навчання ОСОБА_1 не зараховується до загального безперервного стажу військової служби. Також, суб`єкт владних повноважень акцентує увагу на тому, що у нього немаж повноважень на встановлення військовослужбовцям вислуги років та виплати надббавки за вислугу років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №420/19371/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи вищеозначене рішення суд першої інстанції виходив із того, що військовий ліцей, в якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому період навчання у такому ліцеї не може бути зараховано у загальний строк військової служби. Крім того, окружним адміністративним судом враховано, що на момент зарахування ОСОБА_1 до Київського військового ліцею імені Івана Богуна позивачу виповнилось лише 15 років, а тому, в силу законодавчих приписів, його не могло бути призвано на військову службу.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 викладено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позових вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги учасник справи зазначає, що поданий Міністерством оборони України відзив на позовну заяву не відповідає вимогам КАС України, а тому його доводи не повинні були враховуватись під час розгляду справи. Позивач вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги подану ОСОБА_1 відповідь на відзив. Як стверджує позивач, період навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна має бути зараховано до загального безперервного стажу військової служби.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом Міністерством оборони України до апеляційного адміністративного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 20.11.2023 у справі №420/19371/23. Натомість, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 уважає необґрунтованими.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, згідно із фактичними обставинами справи, ОСОБА_1 у період з 20.07.2000 по 20.06.2002 навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.

Однак, таке навчання не було зараховано до загального безперервного стажу військової служби.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 на ім`я Міністра оборони України наділсно листи щодо здійснення перерахунку вислуги років із врахуванням навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна та проведення перерахунку грошового забезпечення.

Не отримавши на свої звернення відповіді позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання стосовно загального військового обов`язку і військової служби з метою реалізації громадянами України конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизнивизначено Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» передбачено такі види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за контрактом солдатів і матросів, сержантів і старшин;

- служба за контрактом прапорщиків і мічманів;

- військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) - вищі навчальні заклади, які мають військові навчальні підрозділи, з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу;

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба осіб офіцерського складу за призовом;

- кадрова військова служба осіб офіцерського складу, зарахованих до Збройних Сил України та інших військових формувань до запровадження військової служби за контрактом.

Порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями визначено статтею 4 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями через військові комісаріати шляхом:

- призову громадян на військову службу на підставі загального військового обов`язку;

- прийняття громадян на військову службу за контрактом.

Для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань особовим складом під час мобілізації проводиться планомірна військова підготовка і забезпечується в запасі необхідна кількість військово-навчених громадян.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» підготовка громадян до військової служби включає допризовну підготовку, підготовку призовників з військово-технічних спеціальностей, підготовку до вступу у вищі військові навчальні заклади та вищі навчальні заклади, які мають військові навчальні підрозділи, військову підготовку студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, фізичну підготовку, лікувально-оздоровчу роботу, підвищення рівня освітньої підготовки, вивчення державної мови, патріотичне виховання.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» громадяни, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів, що мають військові навчальні підрозділи для підготовки на посади офіцерського складу, проходять попередню підготовку у військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, загальноосвітніх навчальних закладах, в навчальних закладах Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, або самостійно.

Початок і закінчення проходження військової служби визначено приписами статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається:

а) день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу;

б) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) - для військовозобов`язаних і жінок, які вступають на військову службу за контрактом;

в) день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу;

г) день призначення на посаду - для громадян, які прийняті на військову службу до Служби безпеки України.

Закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом по військовій частині (військовому закладу, установі тощо) із списків особового складу.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що у період навчання ОСОБА_1 (з 20.07.2000 по 20.06.2002) у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна початком проходження військової служби уважався день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

Між тим, слід відмітити, що Київський військовий ліцей (а в подальшому Київський військовий ліцей імені Івана Богуна) був створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490, на базі Київського суворовського військового училища з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністратвиного суду про те, що Київський військовий ліцей імені Івана Богуна не є військовим навчальним закладом у розумінні приписів Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а тому період навчання у ньому позивача не може бути зараховано у загальний строк військової служби.

Суд апеляційної інстанції також уважає за необхідне відмітити, що навчання в такому учбовому закладі не уважається проходженням військової служби згідно із переліком її видів, що визначений у частині 3 статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

Аналогічна правові висновки з приводу зарахування навчання у Київському військовому ліцеї до загального безперервного стажу військової служби виклалено Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №540/902/19, які є обов`язковими для врахування під час розгляду даної справи.

Також, апеляційний адміністративний суд зазначає, що під час розгляду даного спору є неможливим захист прав ОСОБА_1 у сфері застосування приписів Закону України «Про зверенння громадян», адже положення такого нормативно-правого акту не поширюють свою дію на права за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на вказане колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції, що в досліджуваних правовідносин немає підстав для виходу за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Апеляційний адміністративний суд відхиляє доводів скаржника про те, що відзив на позовну заяву Міністерством оборони України на адресу ОСОБА_1 не направлявся, адже як зазначено позивачем у власній відповіді на відзив такий відзив на позовну заяву ним отримано у системі Електронний суд 28.09.2023.

Більше того, колегія суддів вказує, що наведені скаржником в апеляційній скарзі акценти з приводу наявності, на його думку, з боку Міноборони порушень процесуального законодавства під час подання відзиву на позовну заяву не є передбаченою КАС України підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний адміністративний суд відхиляє доводи скаржника стосовно того, що судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано рішення, адже за наслідком дослідження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №420/19371/23, колегія суддів вказує, що воно відповідає вимогам щодо змісту рішення, які визначено приписами статті 246 КАС України. У такому рішенні окружним адміністративним судом викладено мотиви та висновки його прийняття.

Слід також врахувати, що приписами чинного процесуального законодавства не визначено критеріїв з урахуванням яких можливо було б вказувати про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення суду.

В контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наведеного стороною у відповідних зверненнях до суду слід звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58), згідно із якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, апеляційний суд вказує, що більшість аргументів (доводів) позивача, які мають значення для правильного вирішення даного спору, отримали достатню оцінку, щоб уважати оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтованим.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №420/19371/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов А.В. Крусян