Справа № 480/3434/23
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа №480/3434/23

адміністративне провадження № К/990/13553/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року (колегія у складі суддів Жигилія С.П., Русанової В.Б., Перцової Т.С.)

у справі № 480/3434/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФ України в Сумській області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Сумській області від 30.03.2023 № 99 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Сумській області зарахувати до вислуги років, яка дає право на пенсію прокурорам на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, період роботи з 12.05.1994 до 01.09.1999 на посадах державного службовця Шосткинського міського суду;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Сумській області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII з 22.03.2023.

Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 13.09.2023 задовольнив частково позов:

- визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФ України в Сумській області від 30.03.2023 №99 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII;

- зобов`язав ГУ ПФ України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка дає право на пенсію прокурорам на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, період роботи з 12.05.1994 до 01.09.1999 на посадах державного службовця;

- зобов`язав ГУ ПФ України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2023 про призначення пенсії та прийняти рішення по вказаній заяві, з урахуванням зарахованих періодів роботи та висновків суду;

- відмовив у задоволенні інших позовних вимог.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 21.03.2023 скасував рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.09.2023, прийняв постанову, якою позов залишив без задоволення.

04.04.2024 ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що 09.04.2024 надійшла до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024 та залишити в силі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.09.2023.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на необхідність відступу від правових висновків, сформульованих у постанові Верховного Суду від 31.10.20218 у справі №464/7474/16-а та постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № 344/11838/14-а, що були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі при вирішенні спору. Зазначає, що у період з 12.05.1994 до 01.09.1999 працювала державним службовцем в Шосткинському міському суді та відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) в редакції чинній на той час, кваліфікаційні вимоги на посади держслужбовців не вимагали обов`язкової наявності вищої освіти.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржуються дії територіального органу Пенсійного фонду щодо відмови в призначенні пенсії.

Сумський окружний адміністративний суд в ухвалі від 18.04.2023 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Верховний Суд зауважує, що оцінка винятковості справи для учасника справи або значного суспільного інтересу може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

ОСОБА_1 покликається на наявність обставин, передбачених пп. а), в) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, проте не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики; не вказує приклади неоднакового застосування судами ст. 86 Закону №1697-VII, Закону № 3723-XII в інших справах у подібних правовідносинах. Також обґрунтування позивачки виняткового для неї значення цієї справи зводиться лише до незгоди із застосуванням судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, що не вирізняє цю справу з-поміж інших справ цієї категорії спорів.

Таким чином, Суд не вбачає обставин, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 у справі №725/1820/15-а вже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, яке (таке питання) порушене в касаційній скарзі на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024 у справі №480/3434/23.

Ухвалюючи вказану постанову, Верховний Суд дійшов таких висновків про застосування норм права у спірних правовідносинах:

«Аналіз норм ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 17.05.2016 у справі № 552/4716/13-а.

Також, у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № 344/11838/14-а викладена правова позиція, відповідно до якої до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не може зараховуватися трудова діяльність на посаді державного службовця, кваліфікаційні умови якої (посади) не вимагали від особи, яка її обіймала, вищої юридичної освіти, а особа, яка фактично її обіймала, такої освіти не мала; чи коли через якийсь час на підставі нормативного регулювання такі умови до згаданої посади були запроваджені, а особа, яка продовжувала її обіймати, здобула вищу юридичну освіту; або містить такі умови, але особа, яка обіймала посаду державного службовця, не мала відповідної освіти чи мала спеціальну, гуманітарну чи іншу вищу освіту, але не юридичну, тощо.

Отже, пенсія за вислугою років може бути призначена пенсійним органом лише за умов, передбачених ст. 86 Закону № 1697».

Позиція суду апеляційної інстанції, яка сформульована в оскарженому судовому рішенні, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постанові від 31.10.2018 у справі №464/7474/16-а.

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від зазначеного висновку.

Cуд апеляційної інстанції, переглянувши рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 відповідно до такої правової позиції Верховного Суду, дійшов висновку, що час роботи позивачки на посадах державної служби, які вона займала у період з 12.05.1994 до 01.09.1999 без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вислуги років при призначенні пенсії відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII.

Крім того, ОСОБА_1 покликається на підставу для касаційного оскарження, передбачену п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України, а саме, необхідність відступлення від зазначених висновків Верховного Суду, застосованих судом апеляційної інстанції.

Між тим, Європейський суд з прав людини у § 70 рішення від 18.01.2001, заява №27238/95 у справі "Chapman v. the United Kingdom" ("Чепмен проти Сполученого Королівства") від 18.01.2001, заява №27238/95, наголосив на тому, що суд " в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не має відступати від попередніх рішень за браком належної для цього підстави".

Позивачка не зазначила обґрунтованих підстав для відступу від правових висновків, сформульованих у постанові Верховного Суду від 31.10.20218 у справі №464/7474/16-а та постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі №344/11838/14-а, не вказала на правові вади зазначених рішень (їх необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), виправлення яких у випадку відкриття касаційного провадження створив би відмінний від минулого підхід до вирішення правового питання призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024 у справі № 480/3434/23.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб