Справа № 511/1081/24
Суддя: Гринчак С. І.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1081/24

Номер провадження: 2-а/511/4/24

15 квітня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

за участю секретаря судового засідання Замковенко О.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Магери Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Роздільнянського СВО ГУНП в Одеській області Юровського Олега Івановича, Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №904646 від 03.03.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до до поліцейського СРПП Роздільнянського СВО ГКНП в Одеській області Юровського Олега Івановича, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ББА №904646 від 03.03.2024 року.

Короткий зміст позовних вимог

03.03.2024 року біля 16 год. 30 хв. він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в м.Роздільна Одеської області і у зв`язку з тим, що вжив 0,5 літри пива, та небажаючі сідати за кермо автомобіля у стані сп`яніння передав право керування автомобілем ВАЗ 21033 д/з НОМЕР_1 своєму сину ОСОБА_2 , після чого рухаючись між с. Володимирівка до м. Роздільна на ґрунтовій дорозі, зупинились через несправність автомобіля. В той час коли він намагався з`ясувати причину поломки свого автомобіля, до них під`їхали працівники поліції на службовому автомобілі. В цей час за кермом автомобіля перебував його син ОСОБА_3 . Тобто на момент, коли до них під`їхали працівники поліції автомобіль не рухався, і за кермом знаходився неповнолітній ОСОБА_4 . Працівники поліції побачивши неповнолітнього за кермом запитали документи на автомобіль, та на право керування транспортним засобом, які він їм надав. Працівники поліції запитали чи він вживав спиртні напої на що він відповів, що вживав пиво, але автомобілем не керувавю. В подальшому працівники поліції вказаи, що він порушив чинне законодавство України та почали складати, як вони зазначили відповідні документи.

Після складання документів щодо вчинення ним адміністративного правопорушення йому запропонували підписати, що він і зробив.

Відповідно до оскаржуваної постанови йому інкримінують, що він 03.03.2024 року керував автомобілем ВАЗ 21033 д/з НОМЕР_1 по ґрунтовій дорозі між с.Володимирівка та м. Роздільна без посвідчення водія та реєстраційних документів, які забув вдома, а також з непристебнутим паском безпеки, при виконанні маневру праворуч про зупинку не увімкнув світлового показника повороту.

Він згоден, що не мав при собі документів, які забув дома, однак через деякий час надав їх працівниками поліції. При цьому він не керував транспортним засобом, не здійснював будь-які маневри і перебував на пасажирському сидінні і на момент коли під`їхали працівники поліції зняв пасок безпеки та вийшов з автомобіля.

Відповідно до квитанції про сплату штрафу до постанови ББА №904646 склади адміністративних правопорушень об`єднані в одне провадження та до нього застосовано штраф в розмірі 510 грн.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої винесено оскаржувану Постанову ББД №904646 від 03.03.2024року, ним було виявлено бажання скористатися правовою допомогою, про що ним ОСОБА_1 було заявлене відповідне клопотання. Однак, поліцейським СРПП Роздільнянського РВП ОСОБА_5 не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Отже, такими діями поліцейський СРПП Роздільнянського РВП ОСОБА_5 порушив його права як особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, і порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За вказаних обставин позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, при винесені оскаржуваної постанови поліцейським були грубо порушені його права, зокрема право на захист, а тому просить суд визнати протиправною і скасувати постанову ББД №904646 винесену 03.03.2024року поліцейським СРПП Роздільнянського СВО ГУНП в Одеській області Юровським О.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., а провадження у справі закрити.

Короткий зміст відзиву на позов

Відзив на позов не подавався.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 18.03.2024 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Учасники справи не надавали до суду клопотань про розгляд даного позову в загальному порядку.

Протокольною ухвалою від 22.03.2024 року задоволено клопотання відповідача поліцейського СРПП Роздільнянського СВО ГУНП в Одеській області Юровського О.І. та долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом з бодікамери стосовно адміністративних правопорушень вчинених ОСОБА_1 .

Позиції сторін

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Магера Р.Ю., діючий на підставі ордеру серії ВН №1354398 від 15 квітня 2024 року та договору про надання правової допомоги від 07.03.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та просив суд визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії №904646 від 03.03.2024 року винесену поліцейського СРПП Роздільнянського СВО ГКНП в Одеській області Юровським О.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу закрити з підстав зазначених в адміністративному позові.

Відповідач - поліцейський СРПП Роздільнянського СВО ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду не подавав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки представника суд не повідомлено.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини

Так, постановою серії ББА №904646, винесеною 03.03.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складеною поліцейським СРПП Роздільнянського СВО ГКНП в Одеській області Юровським О.І., громадянина ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП та з урахуванням ч.2ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за те, що він 03.03.2024 року о 16 год.30 хв. керував автомобілем ВАЗ 21033 д/з НОМЕР_1 по ґрунтовій дорозі між с.Володимирівка та м.Роздільна без посвідчення водія та реєстраційних документів, які забув вдома, а також з непристебнутим паском безпеки, при виконанні маневру праворуч про зупинку не увімкнув світлового показчика повороту, чим порушив пункти 2.3; 2.1 «а,б»; 3.2 ПДР.

Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, в оскаржуваній постанові поліцейським зазначено, що ОСОБА_1 03.03.2024 року о 16.30 год. керував автомобілем ВАЗ 21033 д/з НОМЕР_1 по ґрунтовій дорозі між с.Володимирівка та м.Роздільна без посвідчення водія та реєстраційних документів, які забув вдома, а також з непристебнутим паском безпеки, при виконанні маневру праворуч про зупинку не увімкнув світлового показчика повороту, чим порушив пункти 2.3; 2.1 «а,б»; 3.2 ПДР.

Відповідно до п.п.2.3 ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій та пасажири повинні користуватися ременями та іншими засобами пасивної безпеки

Ч.5 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення водіями правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до п.п. 2.1 а, б - Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

Згідно ч.1 ст.126 Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка")

Відповідно до п.п. 3.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою, б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом;

Ч.2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,

Обґрунтовуючи свій позов, в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що притягнення його до відповідальності за статтями КУпАП, вказаними в постанові є неправомірним, оскільки ним ПДР не порушувалися. Також, наголошував на тому, що фіксації того що він керував автомобілем без пристебнутого ременя безпеки та при виконані маневру зупинки не подав світлового сигналу, поліцейським не надавалось, не роз`яснювалось які саме правила дорожнього руху були ним порушені, не роз`яснювались його права та на неодноразові прохання позивача скористуватися правовою допомогою, останні були залишені працівником поліції поза увагою.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/1/17 від 26.04.2018 року.

Так, оскаржувана постанова, Серія ББА №904646 від 03.03.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення. Отже, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, що підтверджує доводи позивача про недотримання відповідачем встановлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліцейському зупинити транспортний засіб у випадку наявності інформації, яка свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення. Проте, вказана підстава для зупинки транспортного засобу передбачає те, що, по-перше, мало місце адміністративне правопорушення (як реальний факт, а не можливо вчинене), по-друге, у поліцейського наявна інформація про причетність водія до вчинення такого адміністративного правопорушення.

Отже, відповідач всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надав доказів про порушення позивачем ПДР України, зокрема, п. 3.2 ПДР, що в свою чергу свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним і оскаржуваної позивачем постанови.

Таким чином, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17. Аналогічної позиції дотримується і ВС/КАС в постанові № 216/5226/16-а від 18.07.2019 року.

В судовому засіданні суд відтворений диск з відеозаписом з нагрудної бодікамери яка велась при складанні адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , який був наданий в якості доказу відповідачем поліцейським СРПП Роздільнянського СВО ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .. Проте зазначений відеозапис не містить відомостей правомірності зупинки поліцейськими транспортного засобу позивача, а також не містить доказів порушення водієм зазначених в оскаржуваній постанові ПДР.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений без достатніх правових підстав.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови ББА № 904646 від 03.03.2024 року, є підставою для визнання вказаної постанови протиправною та її скасуванню, оскільки недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем, вказаних у оскаржуваній постанові ПДР України, відповідачем суду не надано.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 року по справі №161/7068/16-а «в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху України, а тому зупинка транспортного засобу та подальша вимога пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування є незаконною, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 cт. 126 КУпАП».

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п,53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що вказана постанова є сама по собі предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Окрім цього, позивач зазначив про те, що складаючи оскаржувану постанову серії ББА № 904646, відповідач позбавив останнього права на правову допомогу, хоча він неодноразово на це наголошував.

Порушення права скористатись правом на правову допомогу та не вжиття жодних дій щодо надання можливості водію реалізувати своє право на отримання такої допомоги, свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Саме до такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 524/9827/16-а від 18.02.2021 р.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що надання можливості водію реалізувати своє право на отримання правової допомоги, інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, не надав можливості скористатись правом на професійну правничу допомогу, яке закріплено ст. 59 Конституції України. Порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ГУНП в Одеській області явку свого представника в судове засідання не забезпечив, відзив не надав, будь-яких доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові не надав, як і не надав жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова ББА № 904646 від 03.03.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАПвідносно позивача підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 241, 243-246, 250, 251, 257, 286, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Роздільнянського СВО ГКНП в Одеській області Юровського Олега Івановича, Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №904646 від 03.03.2024 року, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №904646 від 03.03.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП, - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративних правопорушень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 17 квітня 2024 року.

Суддя С. І. Гринчак