Справа № 553/209/22
Суддя: Крючко Н. І.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/209/22
Провадження № 2-а/553/2/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.04.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді Крючко Н.І.,

при секретарі - Компанійцю А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , до Полтавської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Полтавської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, в якому прохав поновити строк на оскарження постанови в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби від 30.12.2021 року № 0017/80600/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.4 ст. 469 Митного кодексу України, визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби від 30.12.2021 року № 0017/80600/21 по справі про порушення митних правил ОСОБА_2 за ч.4 ст. 469 Митного кодексу України, провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.

Згідно ухвали суду від 07 червня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бойченко В.П. в судове засідання, призначене на 11 квітня 2024 року, не з`явився, прохав проводити слухання справи його відсутність, в ході судового розгляду позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду письмові пояснення у справі, в яких виклав фактичні обставини справи та з урахуванням поданих останнім письмових пояснень прохав задовольнити заявлені ним позовну вимоги, слуханння справи проводити у його відсутність.

Представник відповідача Полтавської митниці - Ковальов О.М. позовні вимоги не визнав в повному обсязі та прохав відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Суд, вислухавши сторін у справі, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.07.2021 року до відділу митного оформлення митного поста «Полтава» Полтавської митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА № UA806020/2021/000314, громадянкою України ОСОБА_3 , на підставі ЗУ від 15.04.2021 року № 1403-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну території України», поданий до митного оформлення транспортний засіб марки «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща.

Відповідно до матеріалів справи, за результатами перевірки проведеної відповідачем, з`ясовано, що згідно бази даних АСМО «Інспектор» транспортний засіб марки «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, 09.11.2019 року був ввезений ОСОБА_2 на митну територію України в митному режимі тимчасове ввезення в зоні діяльності Львівської митниці ДФС.

Відповідно до ст. 71 МК України декларант має право обрати митний режим , у який він бажає помістити товари з дотриманням умов такого режиму та у порядок, визначений цим Кодексом.

Згідно ст. 103 МК України, тимчасове ввезення це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно ч.6 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби для особистого користування повинні бути вивезені за межі території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митний режим відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

У відповідності до ч.2 ст. 321 Митного Кодексу України зазначено, що у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до ч.1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, був ввезений 09.11.2019 року, на територію України в митному режимі «тимчасове ввезення».

Так, 03 серпня 2021 року, № 0017/80600/21 відповідачем складено протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 , в якому вказано, що ОСОБА_2 допущено порушення митних правил щодо переоформлення на території Польщі автомобіля марки «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тобто здійснення передачі (набуття) ОСОБА_3 володіння, користування або розпорядження вказаним автомобілем (право власності) є не митна територія України, а територія Польщі, місцем вчинення адміністративного правопорушення є країна, на території якої укладався правочин, який став підставою для подальшої реєстрації транспортного засобу на митній території (а.с. 12-14).

В подальшому, постановою в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби від 30.12.2021 року № 0017/80600/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних доходів громадян на суму 34 000,00 грн. ( а.с.32-34).

Відповідно до змісту даної постанови ОСОБА_2 визнано винним у тому, що 25.11.2019 року на території Республіки Польща переоформив на ім`я дружини ОСОБА_3 , ввезений на митну територію України транспортний засіб марки «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща.

З вказаною постановою сторона позивача не погоджувалась, та вказувала про її незаконність, з підстав того, що переоформлення автомобіля на його дружину ОСОБА_3 було зроблено без крайньої потреби, виходячи із ситуації, яка на той час склалася, а саме умови контракту з роботодавцем, через які не міг повернутися до України, щоб можливо завершити ремонт автомобіля власними силами та завершити митні формальності. Стороною позивача вказувалось про те, що поїздка ОСОБА_2 була викликана терміновою необхідністю пов`язаною із раптовим погіршенням здоров`я батька позивача ОСОБА_4 , 1938 року народження, потребою його обстеження спеціалістами та терміновим транспортуванням його до лікувальних установ. Так як, позивач з 2016 року проживає та працює на території Республіки Польща, його поїздка до України була короткостроковою та за кілька днів він повернувся до Республіки Польща.

Стороною позивача вказувалось про те, що не вивезення транспортного засобу «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з країною реєстрації Польща, з митої території України сталось внаслідок збігу об`єктивних обставин, а саме через його несправність, яку ОСОБА_2 мав можливість самостійно усунути.

Поряд з цим, в ході судового розгляду справи стороною позивача стверджувалось про те, що вказаний автомобіль, не передавався від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 для його користування на території України, а лише знімався з реєстрації за місцем його постійної реєстрації Польщі в зв`язку з неможливістю виїзду на територію України його власника, при знятті з обліку авто було перереєстровано на його дружину ОСОБА_3 .. Під час перереєстрації автомобіля основний номер, з яким він був ввезений на митну територію, був вилучений і виданий тимчасовий транзитний номер з терміном дії 1 місяць. Із цього вбачається зміна митного режиму вказаного автомобіля з тимчасового ввезення на режим імпорту з подальшим розмитненням. Граничний термін дії транзитного номера не перевищував терміну, на який його було ввезено на Україну. Обставини, які склались на той час, пандемія «Covid-19», виключали можливість виїзду ОСОБА_2 до України.

Ввезений на митну території України транспортний засіб «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з країною реєстрації Польща, на території України не експлуатувався, так як весь час з моменту його зняття з реєстрації в Польщі і перереєстрації з 25.11.2019 року знаходився без номерного знаку та перебував у технічно - несправному стані. Транзитний номер на нього було передано до України за день до його розмитнення, тобто 08.07.2021 року. Автомобіль було оформлено «без потреби» з метою, введення його в правове поле України. Усі належні митні платежі , зазначені у Формі МД - на загальну суму 32 978,25 грн. позивачем були сплачені в повному обсязі.

Стороною позивача наголошувалось на об`єктивність зазначених ними обставин та, які в свою чергу виключають наявність порушення митних правил у діях позивача у справі.

Згідно ст. 380 МК України визначено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їх особистих потреб.

Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх на Україну, а також громадянами нерезидентами та громадянами нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

У главі 55 розділу ХІІ МК України зазначено, що поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо).

Згідно з Законом України від 08 листопада 2018 року «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII, статтю 469 МК України доповнено частиною четвертою, якою встановлено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначені зміни до вказаної правової норми набули чинності 21.08.2019 року (через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону).

Отже, законодавством забороняється здійснення передачі імпортованого транспортного засобу, який не пройшов митне оформлення, іншій особі і саме за порушення такого нормативного правила законодавець передбачає відповідальність.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 09 листопада 2019 року позивачем був ввезений на митну територію України автомобіль для особистого користування в режимі тимчасове ввезення.

Водночас, для митного оформлення 08.07.2021 автомобіль було надано іншою особою - громадянкою України ОСОБА_3 .

Суд констатує, що 25.11.2019 року позивач ОСОБА_2 переоформив транспортний засіб на території Польщі на дружину ОСОБА_3 на підставі укладення договору купівлі продажу ( а.с.107, 108-109,110-112,113).

Таким чином, наведені вище обставини вказують про те, що позивачем порушено вимоги ч.5 ст. 380 МК України, відповідно до якої ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 495 МК України встановлено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються поясненнями особи, яка притягується до відповідальності.

Суд констатує, що з 25.11.2019 року автомобіль вважається таким, що переданий позивачем ОСОБА_2 іншій особі ОСОБА_3 , яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, що підтверджується письмовими доказами у справі та не було спростовано стороною позивача шляхом подання належних та допустимих доказів у справі.

При цьому, стороною позивача в ході судового розгляду справи стверджувалось про те, що позивач ОСОБА_2 постійно територіально знаходиться на території Республіки Польща, та має постійне місце роботи, при цьому стверджувалось останніми, що при розмитненні даного автомобіля виступала на правах власності його дружина ОСОБА_3 ..

Частиною 3 ст. 325 МК України визначено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених Митним кодексом України та іншими законами.

Таким чином, станом на 08.07.2021 року дату здійснення митного оформлення автомобіля митною декларацією типу ІМ 40АА № UA806020/2021/000314 ОСОБА_3 мала можливість, як юридично так і фактично користуватись та розпоряджатись зазначеним транспортним засобом.

З урахуванням наведеного, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що позивач ОСОБА_2 будучи особою, відповідальною за дотримання митного режиму тимчасового ввезення під час перебування даного автомобіля на митній території України передав без дозволу митного органу транспортний засіб особистого користування, поміщений у митний режим «тимчасового ввезення», у володіння, користування чи розпорядження іншій особі ОСОБА_3 , яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим «тимчасового ввезення» станом на 25.11.2019 року, оскільки, як було встановлено вище, внаслідок переоформлення транспортного засобу до ОСОБА_3 , як власника, перейшло право володіння, користування та розпорядження майном. Викладене, у свою чергу, свідчить, що перехід права на автомобіль від позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 мав місце саме після набрання чинності нормами частини 4 статті 469 Митного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що при оформленні зобов`язання про тимчасове ввезення визначальним є не факт укладення третіми особами договорів страхування чи оформлення довіреностей, а факт зазначення такої особи у поданих документах, власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем Полтавською митницею було враховано пояснення позивача ОСОБА_2 від 14.08.2021 року та 08.09.2021 року , в яких серед іншого вказувалось про те, що автомобіль був переоформлений на території Польщі 25.11.2019 року на дружину ОСОБА_3 , про те, що зазначені ці дії суперечать ч.4 ст. 469 ОСОБА_2 він не знав.

Стороною відповідача Полтавською митницею обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_2 транспортний засіб «Volkswagen Bora», кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з країною реєстрації Польща, що був тимчасово ввезений 09.112019 року на митну територію України, було передано у володіння, користування та розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не ввозила даний транспортний засіб на митну території України та не поміщувала його у митний режим тимчасового ввезення, чим вчинено порушення митних правил, передбачене ч.4 ст. 469 МК України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що відповідач правомірно прийняв оскаржувану постанову про порушення митних правил від 30.12.2021 № 0017/80600/21, а жодних підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які б свідчили про порушення уповноваженими особами митниці прав та інтересів позивача при притягненні його до адміністративної відповідальності позивачем суду не наведено.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, суд приходить до висновку, про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторона позивача не надала до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності оскаржуваної постанови винесеної відповідачем.

При цьому, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів сторони позивача з приводу поважності пропущення строку на оскарження спірної постанови винесеної в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби від 30.12.2021 року за № 0017/80600/21, оскільки копію оскаржуваної постанови отримано позивачем лише 18 січня 2022 року, на підставі клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження про адміністративні правопорушення від 12 січня 2022 року, яку отримано в день ознайомлення з матеріалами митної справи.

Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити позивачу ОСОБА_2 строк на оскарження постанови в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби від 30.12.2021 року № 0017/80600/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.4 ст. 469 Митного кодексу України.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , до Полтавської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко