Справа № 216/8454/23
Суддя: ОНОПЧЕНКО Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/8454/23
Провадження № 2-а/216/25/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

представника позивача Якименка С.Г.,

представника відповідача Реутової І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення з України, -

в с т а н о в и в:

27 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення з України.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 прибув до України в кінці 2018 року за паспортом громадянина російської федерації тип P тип НОМЕР_1 виданого ФМС77001 02.10.2013. Позивач залишив російську федерацію через те, що не погоджувався з воєнною агресією російської федерації проти України, не бажав бути признаним до лав армії, оскільки його друзі приймали участь в АТО на боці України. В Україні позивач створив сім`ю з ОСОБА_2 , мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування в Україні в телефонному режимі знайомі з російської федерації неодноразово повідомляли позивачу, що працівники військомату за місцем його проживання та реєстрації намагалися його знайти, задля призову до лав армії російської федерації, також через СМС-повідомлення отримував погрози розправи.

15 грудня 2023 року заступником начальника Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області Реутовою І. винесено рішення № 22 про видворення позивача за межі України, та в той же день він був затриманий та поміщений до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства», де перебував до 18.12.2023, та був звільнений за зразкову поведінку та наявність на його утриманні двох малолітніх дітей.

В період з квітня 2018 року позивач не вчинив жодних правопорушень, характеризується позитивно.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати протиправним (недійсним) та скасувати рішенні № 22 від 15.12.2023 про видворення його за межі України.

08 січня 2024 року представник відповідача ОСОБА_5 звернувся до суду з відзивом на позов, та просив суд відмовити позивачу в позові. Як на підставу заперечень посилався на те, що ОСОБА_1 народився в Азербайджані, паспортний документ громадянина російської федерації серії НОМЕР_2 виданого ФМС РС 02.10.2013 терміном дії до 02.10.2023, останній раз здійснив в`їзд в Україну 14.04.2018 автомобілем через КПП «Гоптівка», та з того часу з України не виїжджав.

15.12.2023 під час проведення практичного етапу профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, відповідно до наказу ДМС України від 30.11.2023 № 278 «Про проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області та відділу у м. Кривому Розі УСБУ у Дніпропетровській області було виявлено ОСОБА_1 , який ухилявся від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування 12.07.2018. Після цього, працівниками Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області позивача було притягнено до адміністративної відповідальності за порушення Правил перебування іноземців та осіб без громадянства, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Адміністративний штраф станом на 05.01.2024 не сплачено, постанова не оскаржена. Позивач і раніше порушував міграційне законодавство України, та за зверненням ВП № 5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.11.2021 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн, штраф не сплатив, тобто має невиконані зобов`язання перед державою Україна.

В ході подальшої перевірки було з`ясовано, що у позивача підстави та законне джерело коштів на покриття витрат пов`язаних з перебуванням його на території України відсутні (офіційно не працює). До органів влади для офіційного оформлення свого статуту останній не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував. Починаючи з 13.07.2018 позивач перейшов на нелегальне становище в Україні, чим порушив вимоги ч. 16 ч. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, згідно витягів з актового запису про народження дітей, відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, мати є одиначкою. Позивачем не надано підтверджуючих документів про шлюб.

Також, однією із причин через яку позивач не хоче залишити територію України зазначає війну, однак останній в`їхав в Україну ще 14.04.2018, та станом на теперішній час не забажав вийти з громадянства країни-агресора російської федерації.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_6 підтримав позов у повному обсязі, просив врахувати, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться на розгляду справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства щодо двох малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дітей.

Представник відповідача ОСОБА_7 просила суд відмовити в позові, із посиланням на обставини викладені у відзиві на позов. Окрім того, пояснила, що позивач не вчинив жодних дій направлених на отримання дозволу на проживання на території України, штрафи не сплатив, не працює, та лише після прийняття рішення 15.12.2023 про видворення позивача за межі України ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання батьківства.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином російської федерації, який народився в Азербайджанській РСР, документований паспортом російської федерації серії НОМЕР_2 виданого ФМС рф 02.10.2013, терміном дії до 02.10.2023, один раз здійснив в`їзд в Україну 14.04.2018 автомобілем через КПП «Гоптівка», та з того часу з України не виїжджав, що підтверджується витягом з Інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан-ДМС».

Згідно свідоцтва про народження виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 564, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; та свідоцтва про народження виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 132, батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, витягами з актового запису про народження дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що відомості про батька дітей внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою).

ОСОБА_1 характеризується задовільно за місцем мешкання, та в членстві конгресу азербайджанців України в м. Кривому Розі, що підтверджується характеристиками.

Рішенням заступника начальника Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області Реутової І. від 15 грудня 2023 року № 22 примусово видворено за межі України громадянина російської федерації ОСОБА_1 . Зі змісту вказаного рішення встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибув на територію України останній раз 14.04.2018 автомобілем через КПП «Гоптівка», з приватною метою. Втративши підстави для подальшого перебування на території України ухиляється від виїзду за межі України, починаючи з 13.07.2018. Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до Центрально-Міського відділу у м Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не звертався, інформація щодо визнання вищезазначеного громадянина Азербайджану, біженцем або особи, яка потребує додаткового захистку, відсутня, що підтверджується відповідною службовою документацією структурних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.

15.12.2023 за фактом порушення строку перебування в Україні та ухилення від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, за проживання по недійсному паспорту громадянина російської федерації, уповноваженими посадовими особами Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 005797, у якому зафіксовано порушення законодавства відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП, за результатам розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Штраф не сплачено, постанова не оскаржена.

Також, 18.11.2021 Тернівським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за обґрунтованим зверненням ВП № 5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській, ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідно до якого оформлено постанову про накладення адміністративного штрафу в розмірі 1700 грн, який станом на 15.12.2023 не сплачено із-за відсутності коштів, порушник не працює.

ОСОБА_1 порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України; після закінчення терміну дії паспорта громадянина російської федерації терміном дії до 02.10.2023 на його ім`я до представництва російської федерації з приводу отримання свідоцтва про повернення до вказаної країни або отримання нового паспорта не звертався, відповідно на території України проживає по недійсному паспортному документу громадянина російської федерації.

Громадянин російської федерації ОСОБА_1 немає жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово повернутий за межі території України.

30.12.2023 начальник Центрально-Міського відділу у місті Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Романюк В. звернувся до Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області із заявою про примусове стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу в подвійному розмірі згідно постанови Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області серії ПН МДН № 005788 від 15.12.2023.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 указаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення. Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі Порядок № 150).

За правилами пункту 2 вказаного Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку № 150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 року (до закінчення строку їх дії).

Стосовно доводів позивача про перебування у сімейних відносинах з ОСОБА_2 , та наявності двох спільних неповнолітніх дітей, суд вважає, що на підтвердження вказаних фактів суду не надано позивачем беззаперечних доказів, зокрема відсутнє свідоцтво про шлюб, а відомості про дітей у актових записах про народження зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Крім того, варто додати, що саме по собі проживання на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції.

Тобто мова йде про відповідальність самого позивача, який був свідомий того, що міграційний статус його та членів його родини (дружини, дітей) робить збереження сімейного життя сумнівним з огляду на перебування його на території України нелегально.

Також, суд зауважує, що у разі дійсності таких фактів, про які зазначає позивач, останній міг скористатись правом на звернення до міграційного органу задля оформлення дозвільних документів, а саме: посвідки на тимчасове або постійне проживання в Україні. Проте, позивач такою можливістю не скористався, що додатково свідчить про суперечливість його слів та дійсних намірів щодо осілості в Україні.

Вказаний правовий висновок відповідає постановам Верховного Суду № 522/7918/22 від 07.02.2023, та № 522/5683/22 від 29.05.2023.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 241- 246, 250, 255, 288 КАС України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення з України відмовити.

Захід забезпечення позову у виді зупинення дії оскаржуваного рішення про примусове видворення з України, застосований ухвалою суду від 01 січня 2024 року, зберігає свою дію до набрання цим рішенням законної сили.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 19 квітня 2024 року.

Суддя Ю.В.Онопченко