Справа № 160/28769/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/28769/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року

у справі № 160/28769/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які виразились у протиправній відмові у призначенні позивачці пенсії на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту;

- скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.07.2023 № 92;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах позивачці з моменту звернення з заявою від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі №160/28769/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.07.2023 № 92 про відмову в призначенні пенсії позивачці;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 21.07.1986 по 04.08.1987 та до пільгового стажу відповідно до п «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 25.10.1989 по 06.05.2003;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду.

Судом зазначено, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. Дослідивши трудову книжку позивачки, суд встановив, що у період роботи з 25.10.1989 по 06.05.2003 позивачка працювала на роботах віднесених до пільгового стажу відповідно до п. «з» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, а отже цей період підлягав зарахуванню відповідачем до пільгового стажу позивачки. Суд зазначив, що копія трудової книжки, яка є первинним джерелом інформації про стаж позивачки і підтверджує її роботу у періоди, які підлягають зарахуванню до пільгового стажу, є належним і допустимим доказом, а тому відповідач не повинен вимагати у позивачки уточнюючі довідки на підтвердження роботи позивачки за професіями, які надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У зв`язку з наведеним суд відхилив доводи про те, що позивачкою не надавалось жодних документів на підтвердження факту роботи на пільгових умовах. Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 21.07.1986 по 04.08.1987, суд вказав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а тому, й не може впливати на його особисті права. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню в частині визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.07.2023 № 92 про відмову в призначенні пенсії позивачці, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового позивачки період роботи з 21.07.1986 по 04.08.1987 та до пільгового стажу відповідно до п «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 25.10.1989 по 06.05.2003, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 160/28769/23 в частині задоволення позовних вимог, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що позивачка не надала до заяви про призначення пенсії документи щодо перебування на посаді, яка б передбачала право на пільгове пенсійне забезпечення, а скаржником розглядались лише ті документи, які позивачкою було подано до пенсійного органу. Зазначає, що з трудової книжки спеціалісти пенсійного органу не можуть ідентифікувати чи працювала, будь-яка особа на посаді, яка б підпадала під дію постанови Кабінету Міністрів України. Вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував приписи п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058, а відмова позивачці у призначенні пенсії є правомірною.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачка звернулась 04.07.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності 12.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуто заяву позивачки і прийнято рішення №92 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за нормами якої пенсійний вік встановлений 60 років.

Вік заявника 54 роки 4 місяці 0 днів.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 35 років.

Страховий стаж особи становить 29 років 0 місяців 18 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.07.1986 по 04.08.1987, оскільки наявні виправлення в номері наказу на звільнення.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 35 років.

Позивачка, вважаючи дії пенсійного органу протиправними, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03.10.2017 Верховною Радою України ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить приписи статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: … 8) водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, зазначила наступне:

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV".

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції помилково не врахував приписи п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058.

Натомість, суд першої інстанції правильно вказав, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020

Згідно приписів статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутня інформація, що визначає право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Судом першої інстанції зі змісту трудової книжки позивачки № НОМЕР_1 правильно досліджено, що позивачка працювала на роботах віднесених до пільгового стажу відповідно до п. «з» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ:

25.10.1989 переведена на курси учнем водія трамвая на підприємстві Дніпропетровське трамвайно-тролейбусне управління відповідно до наказу №94-к від 25.10.1989 (запис №8);

02.04.1990 переведена водієм трамвая 3 класу на тому самому підприємстві відповідно до наказу №30 від 02.04.1990 (запис №9);

16.09.1991 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №074к від 16.09.1991 (запис 10);

17.09.1991 прийнята водієм трамвая третього класу Депо №3 Дніпропетровського трамвайно-тролейбусного управління відповідно до наказу №0255-к від 17.09.1991 (запис №11);

25.12.1991 присвоєно другий клас водія трамвая відповідно до наказу №22 від 21.01.1992 (запис №12);

07.03.2003 згідно довідника кваліфікаційних характеристик професій присвоєно 4 розряд водія трамвая відповідно до наказу №227 від 28.03.2003 (запис №13);

06.05.2003 звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП України по догляду за дитиною до 14 років відповідно до наказу №250к від 08.05.2003 (запис №14).

Таким чином, враховуючи вищевказані відомості з трудової книжки позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що період роботи позивачки з 25.10.1989 по 06.05.2003 дійсно підлягав зарахуванню пенсійним органом до пільгового стажу, а судом першої інстанції правильно відхиллено доводи скаржника про те, що позивачкою не надавалось жодних документів на підтвердження факту роботи на пільгових умовах.

Колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки періоду роботи позивачки з 21.07.1986 по 04.08.1987, у зв`язку з тим, що в номері наказу на звільнення є виправлення. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на дискреційні повноваження пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, в даному випадку наявні підстави для визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.07.2023 № 92 про відмову в призначенні пенсії позивачці, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 21.07.1986 по 04.08.1987 та до пільгового стажу відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 25.10.1989 по 06.05.2003, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду.

Натомість доводи скаржника про те, що ним правомірно прийнято рішення № 92 про відмову у призначенні пенсії позивачці, свого підтвердження не знайшли.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 160/28769/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко