Справа № 160/32114/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на вказаний у заяві поточний рахунок (дод. 3), починаючи з 01.04.2021, з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 01.04.2021 по день фактичної виплати.
Ухвалою від 11.12.2023 у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати було відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
21.12.2023 через систему «Електронний суд» надійшла подана представником позивача в порядку усунення недоліків заява з доданими до неї документами, у тому числі документом про сплату судового збору та заявою про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою від 26.12.2023 поновлено позивачу строк звернення до суду; прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, у тому числі відповідачу строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали; витребувано у відповідача докази, які постановлено надати суду у строк для подання відзиву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету відповідача 27.12.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже, строк для подання відзиву та витребуваних судом доказів тривав до 11.01.2024.
За правилами частини п`ятої статті 121 КАС України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
До відзиву відповідачем було додано копії матеріалів з пенсійної справи позивача.
Станом на час розгляду справи відповідь на відзив та заперечення до суду не надійшли. Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, який проживає в Ізраїлі.
Згідно з наданими відповідачем копіями матеріалів з пенсійної справи ОСОБА_1 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача становить 43 роки 05 місяців 28 днів. З 01.01.2021 пенсію було призначено в сумі 5793,58 грн, з 01.07.2021 до 30.09.2021 6348,84 грн, з 01.10.2021 до 30.11.2021 6348,84 грн, з 01.12.2021 6363,24 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 в адміністративній справі № 160/8599/22, що набрало законної сили 08.09.2022, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у прийнятті банківських заяв; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти банківські заяви Ощадбанку та виплачувати пенсії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на вказані у заявах поточні рахунки, починаючи з 01.04.2021.

У рішенні судом було встановлено, зокрема, що з червня 1997 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 постійно проживають у державі Ізраїль. До виїзду за кордон ОСОБА_1 отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 з 30.07.1995. Виплату пенсії поновлено з 12.12.2013. 15.06.2021 позивачі звернулись до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про прийняття нових банківських заяв та виплату пенсії на рахунки, відкриті в АТ «Ощадбанк». Листом № 0400-010502 від 24.06.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повернуло вказані заяви через відсутність дати та розбіжності даних паспорту. 13.07.2021 представник позивача повторно звернувся в АТ «Ощадбанк» і надав Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяви про виплату пенсії на банківські рахунки. 28.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010502-8/99815 повернуло без виконання заяви позивачів про виплату пенсії у зв`язку із розбіжностями даних паспорту. 20.08.2021 представник позивача повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами позивачів про виплату пенсії. 28.08.2021 рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 23 та № 23 відмовлено у зміні особистих даних позивачів у зв`язку з відсутністю перекладу печатки довіреності. 03.09.2021 представник позивачів звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами позивачів про виплату пенсії. 07.10.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 35231-27617/КО-01/8-0400/21 відмовило позивачам у прийнятті таких заяв та повідомило про необхідність позивачам особисто звернутись до територіального відділу обслуговування громадян.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У заяві ОСОБА_1 про виплату пенсії або грошової допомоги від 13.07.2021, адресованій Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та поданій через установу банку, позивач зазначив адресу свого місця проживання в Ізраїлі, просив належні йому суми пенсії (грошової допомоги, іншої грошової виплати) починаючи з 01.04.2021 перераховувати на його поточний рахунок. У заяві було вказано реквізити рахунку та відділення АТ «Ощадбанк». Заява містить підпис уповноваженого працівника банку із зазначенням його прізвища та ініціалів, що скріплений печаткою банку.

На звернення представника позивача від 12.12.2022 щодо підстав ненарахування пенсій ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на їх рахунки в АТ «Ощадбанк», починаючи з 01.04.2021 відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 в адміністративній справі № 160/8599/22, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь листом № 6-31172/КО-01/8-0400/23 від 02.01.2023. У листі зазначено, що виплату пенсії призупинено з 01.10.2021 у зв`язку з тривалим неотриманням, з урахуванням статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 в адміністративній справі № 160/8599/22 банківські заяви АТ «Ощадбанк» долучено до пенсійних справ ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Повідомлено, що питання поновлення та виплати пенсії через банківську установу буде розглянуто за умови особистого звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) та надання відповідних заяв.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 прийнято та затверджено звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.03.2023 про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 160/8599/22. У звіті зазначено, зокрема, що на виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято банківські заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та додано до матеріалів їх електронних пенсійних справ. Щодо виплати пенсії на вказані в заявах поточні банківські рахунки, зазначено, зокрема, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2014 у справі № 199/14140/13-а, зміненою постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014, зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії позивачам з 12.12.2013. Вказані постанови не містять зобов`язання щодо перерахування пенсійних виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на банківські рахунки. З 01.10.2021 виплату пенсії призупинено на підставі положень ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням пенсії протягом 6 місяців підряд. Виплата пенсії можлива за умови її поновлення. Під час розгляду даної справи не вирішувалося питання поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не приймалося рішення щодо вказаних обставин. До вирішення питання виплати пенсії на визначені в заявах поточні рахунки можливо повернутися після звернення позивачів із заявами про поновлення виплати пенсії та прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення за результатами розгляду заяв та наданих документів.

У розрахунках пенсії позивача, що містяться у матеріалах пенсійної справи, зазначено адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Однак у копіях матеріалів пенсійної справи відповідача, що були надані відповідачем разом із відзивом, відсутні відомості на підтвердження тієї обставини, що вказана адреса є місцем проживання позивача. У матеріалах пенсійної справи також відсутнє рішення територіального органу Пенсійного фонду України про припинення виплати пенсії позивачу з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VIII, на який посилається відповідач, відповідно до якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі також Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 Конституційний Суд України визнав пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено у ст. 46 Конституції України.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Виходячи із самого визначення поняття «пенсія», щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок).

Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті таким виплат.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2014 у справі № 199/14140/13-а, зміненої постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014, пенсійним органом було поновлено виплату пенсії за віком позивачеві з 12.12.2013.

З 01.10.2021 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням пенсії протягом 6 місяців підряд.

У подальшому рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 160/8599/22, що набрало законної сили 08.09.2022, було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти банківські заяви Ощадбанку та виплачувати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вказані в заявах поточні рахунки, починаючи з 01.04.2021.

Відповідач, обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, посилається на відсутність підстав для виплати пенсії позивачу через установу банку у зв`язку з тим, що питання поновлення виплати пенсії не вирішувалося та може бути розглянуто у разі особистого звернення позивача з відповідною заявою.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596.

Заява про виплату пенсії за місцем фактичного проживання через уповноважену організацію подається заявником згідно з Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279.

Отже, Закон № 1058-ІV і Порядок № 22-1 передбачають два способи виплати пенсії: за місцем фактичного проживання через уповноважену організацію; через установи банків.

Виплата пенсії за місцем фактичного проживання можлива лише пенсіонерам, які фактично проживають в Україні.

Як зазначено у позовній заяві та встановлено судом у рішенні від 08.08.2022, позивач ОСОБА_1 з 1997 постійно проживає в Ізраїлі.

Відповідач зазначає, що нарахування і виплату пенсії ОСОБА_4 було припинено з 01.10.2021 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV, відповідно до якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Суд вказує, що ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV не передбачає автоматичного припинення виплати пенсії. За наявності будь-якої з підстав, з якою Закон № 1058-ІV пов`язує припинення виплати пенсії, така виплата припиняється або за рішенням територіального органу Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Пенсійним органом не приймалось рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Отже, припиняючи ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.10.2021, пенсійний орган діяв не у спосіб, визначений законом.

До того ж припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з такої підстави, як неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, не може бути розцінено як правомірні, добросовісні і розсудливі дії, вчинені пенсійним органом з використанням повноважень з тією метою, з якою вони були надані.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що пенсійний орган без будь-яких правових підстав виплачував пенсію ОСОБА_1 , який з 1997 року не має фактичного місця проживання в Україні, через самостійно визначене пенсійним органом відділення поштового зв`язку.

За змістом п. 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі Порядок № 1596).

Станом на 13.07.2021 (день звернення позивача з заявою про виплату пенсії через банківську установу) Порядок № 1596 діяв в редакції від 03.06.2021.

За п. 1 Порядку № 1596 цей Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, […], головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі органи Пенсійного фонду) […], шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової (далі одержувачі), […], в уповноважених банках.

Згідно з абз. 1 п. 6 Порядку № 1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до п. 9 Порядку № 1596 між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

У разі відкриття поточного рахунка за зверненням органу Пенсійного фонду України […] одержувач повинен укласти договір банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Згідно з п. 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії та грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії та грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України […] за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії […] може прийматися органом Пенсійного фонду України […] через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

У разі отримання від одержувача заяви про виплату пенсії та грошової допомоги з відкриттям рахунка орган Пенсійного фонду України […] інформує одержувача про необхідність укладення договору банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Органи Пенсійного фонду України […] формують перелік одержувачів на підставі отриманих заяв про виплату пенсії та грошової допомоги з відкриттям рахунка та разом із необхідними для відкриття поточних рахунків таким особам документами та відомостями, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку, подають його відповідному уповноваженому банку у строки, визначені у договорі, але не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дати прийняття документів.

Уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.

Уповноважений банк щомісяця не пізніше 20 числа подає органам Пенсійного фонду України або органам соціального захисту населення перелік відкритих за зверненнями органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту населення поточних рахунків одержувачам із зазначенням номерів таких рахунків та інформації про укладення договорів банківського рахунка з одержувачами, а в разі відмови у відкритті поточного рахунка - інформацію про причину відмови.

Згідно з п. 15 Порядку № 1596 зарахування сум пенсій та грошової допомоги уповноваженими банками на поточні рахунки одержувачів проводиться не пізніше наступного операційного дня після надходження відповідних сум від Пенсійного фонду України […].

Отже, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії та грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку № 1596 особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку. За наявності такої заяви органи Пенсійного фонду зобов`язані здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 160/8599/22 відповідач прийняв заяву ОСОБА_1 про виплату пенсії на вказаний у заяві поточний рахунок у банку, однак виплату пенсії не здійснював.

Суд зазначає, що заяву про виплату пенсії через банківську установу було подано позивачем до припинення її виплати. Право позивача на виплату пенсії на вказаний у заяві поточний рахунок, починаючи з 01.04.2021, захищено в судовому порядку рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 160/8599/22, що набрало законної сили.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 дотримався вимоги щодо особистого подання до установи уповноваженого банку заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, пенсія позивачу призначена довічно, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно відмовило позивачу у виплаті пенсії на його рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність дій відповідача з урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення виплати пенсії позивачеві з 01.04.2021.

Належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії з урахуванням вимог ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачеві з 01.04.2021 на вказаний ним банківський рахунок. Застосування такого способу захисту порушеного права позивача на отримання пенсії є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії суд дійшов такого висновку.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Отже, враховуючи те, що судом встановлено факт протиправних дій щодо відмови у виплаті пенсії позивачу з 01.04.2021 та зобов`язано відповідача здійснити виплату пенсії з 01.04.2021, суд дійшов висновку, що при виконанні рішення суду строк виплати пенсії з 01.04.2021 безсумнівно буде порушеним, а відтак позивач набув право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.

Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити з 01.04.2021 виплату пенсії ОСОБА_1 на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна заява містить клопотання про постановлення окремої ухвали про визнання незаконними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови виплачувати позивачу пенсію на вказаний у заяві поточний рахунок з 01.04.2021, повідомлення Пенсійного фонду України про виявлені порушення законодавства для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, розгляду питання про притягнення до відповідальності посадових осіб, рішення, дії або бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відповідно до частин першої-третьої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Стаття 249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 1.380.2019.006060.

Судом не встановлено підстав для постановлення окремої ухвали та направлення Пенсійного фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та здійснення заходів для притягнення винних осіб до відповідальності.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та покладення на відповідача обов`язків щодо забезпечення виконання рішення, про що містяться клопотання у позовній заяві, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

За змістом ч. 6 ст. 373 КАС України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 151 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду. Тобто, це право суду, а не його обов`язок. Суд має можливість самостійно на власний розсуд приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт.

На час розгляду справи відсутні об`єктивні, підтверджені належними і допустимими доказами підстави вважати, що за відсутності вжиття судом заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним. Тому суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі та покладення на відповідача додаткових обов`язків щодо забезпечення виконання рішення.

З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із врахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 18.12.2023.

Відповідно до ст. 139 КАС України вказані судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 139, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 на вказаний ним банківський рахунок.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, .

Повний текст рішення складено 18.04.2024.

Суддя В.В. Рянська