Справа № 560/2845/24
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2845/24
РІШЕННЯ

іменем України

18 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати підпункт 11.14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2024 №28.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.02.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачем 18.03.2024 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що позивачем у адміністративному позові допущено підміну понять, неналежно проаналізовано норми чинного законодавства, безпідставно подано до суду адміністративний позов в частині поставленого питання щодо призупинення йому служби з 28.01.2024, оскільки у зазначеному наказі призупинено виключно виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення, із зазначенням відповідної підстави, а саме - вчинення дій, які містять ознаки кримінального правопорушення (самовільно залишив військову частину, відсутній на службі понад 3 доби (більше двох місяців) без поважних причин, в умовах воєнного стану).

Від позивача 22.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що з прийняттям 28.01.2024 наказу, яким позивача визнано таким, що з 28.01.2024 самовільно залишив військову частину та знято з всіх видів забезпечення такої частини, військова служба фактично призупинена.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №344 від 27.11.2023 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду солдата резерву 62-ї запасної роти. З 22.01.2024 позивач призначений на посаду номера обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти І механізованого батальйону.

Відповідно до пункту 11.14 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2024 №28 вважати такими, що самовільно залишив військову частину військовослужбовця призваного по мобілізації солдата ОСОБА_1 , номер обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким що самовільно залишив військову частину, 28 січня 2024 року був відсутній на місці служби у 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 . Призупинити з 28 січня 2024 року виплату грошового забезпечення згідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам". Зняти з речового забезпечення з 28 січня 2024 року та зняти з котлового забезпечення з 28 січня 2024 року. Підстава: довідка-доповідь командира Військової частини НОМЕР_1 (вих.№217/1/1171 від 28.01.2024).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.03.2024 №73-РС призупинено військову службу солдату ОСОБА_1 , колишньому номеру обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону з 07.03.2024. Підстава: витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.03.2024 №0001899.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.92 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу ЗСУ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.91 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини третьої статі 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), яким врегульовано механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Зокрема, згідно з п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 правомірно призупинила з 28.01.2024 виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя О.О. Михайлов