Справа № 380/27242/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 рокусправа № 380/27242/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за шість місяців у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, обчисленого з урахуванням середньоденного грошового забезпечення станом на дату звільненні - 05.07.2019 та відповідно до Порядку обчисленні середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, без застосування принципу співмірності;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частину доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 13.07.2016 (період початку припинення виплати індексації грошового забезпечення) по 28.02.2018 (ден закінчення періоду невиплати індексації, встановлений на підставі рішення суду у справі №380/1392/23).

Ухвалою від 24.11.2023 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач із 13.07.2016 по 05.07.2019 проходив військову службу в Збройних Силах України, на посаді начальника радіостанції вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 (військової частини НОМЕР_1 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2019 року №148 його звільнено в запас та виключено зі списків частини. На момент звільнення військова частина НОМЕР_1 не провела повного розрахунку. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі №380/1392/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з липня 2016 по лютий 2018 з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін. Дане рішення суду військова частина НОМЕР_1 виконала лише 25.10.2022 року, коли на картковий рахунок в АТ КБ "Приватбанк" позивача з рахунків військової частини НОМЕР_1 надійшли грошові кошти у сумі 34025,31 грн, чим провела повний розрахунок. Оскільки відповідачем не було проведено повного розрахунку при звільненні позивача, чим порушені вимоги статті 116 КЗпП України, то, як стверджує позивач, зважаючи на приписи статті 117 КЗпП, існують підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення по день виплати суми індексації у розмірі. Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволенні позову, зазначає, що позивач по справі №380/27242/23 ОСОБА_1 вже звертався до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби за період з 06.07.2019 року по 22.12.2022 (справа №380/909/23). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 року позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто з відповідача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь період затримки у сумі 4 705,51 грн. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 набрало законної сили з 04.07.2023, то станом на час подання позивачем позовної заяви з того самого предмету і з тими самими позовними вимогами, на підставі якої відкрито провадження по справі №380/27242/23, вже існувало судове рішення відповідно до якого з позивача вже було стягнуто середнє грошове забезпечення за період шести місяців з моменту його звільнення.

Також відповідач звертає увагу, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-II, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов?язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2020 року у справі №200/10820/19-а, від 09 червня 2021 року у справі №240/186/20, від 04 травня 2022 року у справі №200/14472/19-а, від 27 липня 2022 року у справі №460/783/20.

Стверджує, що позивач із заявою про виплату відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення не звертався, а відповідач у такій виплаті не відмовляв (довідка військової частини НОМЕР_1 додається), а отже право позивача не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення позивача до суду з позовом у цій частині позовних вимог є передчасним.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 із 13.07.2016 по 05.07.2019 проходив військову службу в Збройних Силах України, на посаді начальника радіостанції вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 (військової частини НОМЕР_1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2019 року №148 його звільнено в запас та виключено зі списків частини.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 від 15 квітня 2021 року позивачу надано статус особи з інвалідністю внаслідок війни III групи з правом на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року у справі №380/19964/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю, а саме, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2016 року по лютий 2018 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2016 року по лютий 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі №380/909/23 адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_5 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4705 (чотири тисячі сімсот п`ять) грн 51 коп.

У подальшому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі №380/1392/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2023, адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з липня 2016 року по лютий 2018 року включно з урахуванням квітня 2013, вересня 2013, січня 2014, грудня 2015, липня 2016, як місяців для обчислення індексу споживчих цін (базових місяців); зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2016 року по лютий 2018 року включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виплату провести з урахуванням виплачених сум.

25.10.2023 військова частина НОМЕР_1 на виконання вищезазначеного судового рішення нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 34025,31 грн.

Позивач стверджує, що поза межами строків розрахунків при звільненні відповідачем проведено позивачу виплату 25.10.2023 індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січня 2008 року на суму 34025,31 грн, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд застосовує наступні правові норми.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 та ч.7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення, а тому на суму належної компенсації розповсюджуються вимоги ст. ст.116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, складовою якого є індексація, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за відпустку, тощо) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Суд відмічає, що питання затримки розрахунку при звільненні позивача було предметом розгляду Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/909/23, у якій рішенням суду від 17.03.2023 позовні вимоги позивача задоволені частково, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_5 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4705 (чотири тисячі сімсот п`ять) грн 51 коп.

Суд відмічає, що на час розгляду справи № 380/909/23 позивач не зазначав про наявність спору про непроведення відповідачем остаточного розрахунку із ним та щодо неправильного застосування базового місяця під час нарахування індексації грошового забезпечення.

У подальшому позивач повторно звернувся до суду із позовом про перерахунок вже нарахованої індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 як базового місяця (справа № 380/1392/23).

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлення позивачем подальшого стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні є із штучно створених підстав, оскільки позивач свідомо звернувся до суду про вирішення такого спору через чотири роки після звільнення, що, на думку позивача, має спричинити у подальшому стягнення із ВЧ НОМЕР_1 середнього грошового забезпечення за новий період затримки розрахунку при звільненні.

Відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодування ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за новий період затримки розрахунку при звільненні.

Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 13.07.2016 по 28.02.2018, суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 року № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Суд зауважує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Згідно з ст. 7 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Таким чином, суд зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові (п. 23) від 27.07.2022 року у справі №460/783/20, у постанові від 04.05.2022 року у справі №200/14472/19, у постанові від 11.12.2020 у справі №200/10820/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку №159, вимога у цій частині є передчасною. Відтак, задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 3 КАС України.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

За правилами ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна