Справа № 380/28533/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року справа № 380/28533/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третьої особи як не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військової частини НОМЕР_4 , в якій позивач просить суд:

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2023 по 16 листопада 2023 з урахуванням положень ст. 117 КЗпП.

Ухвалою суду від 08.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги Кодексу законів про працю України, оскільки не виплатив позивачу при звільненні всіх належних йому сум. Таким чином, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2023 по 16 листопада 2023, оскільки він був виключений зі списків особового складу військової частини 27.03.2023, а остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням проведений лише 16.11.2023 року.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Представник відповідача зазначив, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Війська частина на думку позивача повинна нарахувати та виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у відповідності до положень ст.117 КЗпП України, а саме за період з 28 березня 2023 року до 16 листопада 2023 року, однак саме ст.117 КЗпП України обмежено період за який виплачується середній заробіток за час затримки і такий період становить 6 місяців, натомість позивач вимагає зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити середній заробіток за майже 8 місяців. Позивачем також не зазначено, яку саме суму, на його думку, відповідач повинен сплати як відшкодування за затримку виплати належних при звільненні платежів. Також, слід зазначити, що між сторонами був наявний спір щодо виплати позивачу належних йому сум. Справа за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 перебувала на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді (№380/20803/23, суддя Ланкевич А.З.). Ухвалою суду від 11.10.2023 позов ОСОБА_2 про стягнення коштів залишено без розгляду. Позивач оскаржив зазначену ухвалу в апеляційному порядку, однак в подальшому відмовився від зазначеної апеляційної скарги і ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 провадження у справі було закрито. Таким чином, оскільки відсутнє рішення суду про вирішення спору на користь ОСОБА_2 щодо стягнення належних йому при звільненні коштів, то і відсутні підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

Наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 03.03.2023 № 20 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 27.03.2023 № 86 позивача з 27.03.2023 виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На момент звільнення ОСОБА_1 із служби, військова частина НОМЕР_4 була зобов`язана здійснити наступні виплати відповідно до відомості №207 від 11.04.2023 року:

грошове забезпечення у розмірі 25 604, 62 грн.;

одноразову грошову допомогу у розмірі 29 397, 90 грн.;

компенсацію за невикористану основну відпустку у розмірі 29 397, 90 грн;

компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 13 719, 02 грн.;

вихідну допомогу при звільненні 14 110, 99 грн.

Відповідно до відомості № 221 від 18.04.2023 року:

додаткову виплату у розмірі 26 129, 03 грн.

Однак, на момент звільнення ОСОБА_1 із служби військова частина НОМЕР_2 не здійснила виплату йому вищенаведених складових грошового забезпечення. Вказані виплати були депоновані за командою заступника начальника ФЕС в/ч НОМЕР_2 .

У зв`язку з чим, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 , Війської частини НОМЕР_4 про визнання протиправними дій та стягнення коштів залишено без розгляду. Позивач оскаржив зазначену ухвалу в апеляційному порядку, однак в подальшому відмовився від зазначеної апеляційної скарги і ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 провадження у справі було закрито.

Під час судового розгляду позовної заяви, а саме 16.11.2023 року військовою частиною НОМЕР_2 було здійснено виплату належних позивачу виплат у розмірі 136 284,06 грн., про що свідчить долучена до матеріалів справи банківська квитанція.

Виходячи з наявності підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша ст. 117 КЗпП України у реакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після виплати заборгованості складових грошового забезпечення військовослужбовця не на момент звільнення роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини другої ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою вказаної статті.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, ст. 117 Кодексу законів про працю України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у справі, яка розглядається суд, встановивши право позивача на виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язаний визначити суму такого відшкодування, а не зобов`язувати відповідача провести її нарахування та виплату.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд і в постановах від 31 березня 2021 року у справі № 120/2617/20-а, від 20 травня 2021 року у справі № 380/3007/20 та від 29 жовтня 2021 року у справі № 380/5499/20.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Згідно з п.7 розділу І цього Порядку, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 27.03.2023 № 86 позивача з 27.03.2023 виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На момент звільнення ОСОБА_1 із служби, військова частина НОМЕР_4 була зобов`язана здійснити йому наступні виплати відповідно до відомості №207 від 11.04.2023:

грошове забезпечення у розмірі 25 604, 62 грн.;

одноразову грошову допомогу у розмірі 29 397, 90 грн.;

компенсацію за невикористану основну відпустку у розмірі 29 397, 90 грн;

компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 13 719, 02 грн.;

вихідну допомогу при звільненні 14 110, 99 грн.

Відповідно до відомості № 221 від 18.04.2023 року:

додаткову виплату у розмірі 26 129, 03 грн.

Однак, на момент звільнення ОСОБА_1 із служби військова частина НОМЕР_2 не здійснила виплату йому вищенаведених складових грошового забезпечення. Вказані виплати були депоновані за командою заступника начальника ФЕС в/ч НОМЕР_2 .

16.11.2023 відповідач здійснив виплату позивачу вищевказаних складових грошового забезпечення у розмірі 136 284,06 грн, тобто з порушенням строку, визначеного у статті 116 КЗпП України.

Враховуючи те, що позивача звільнено з 27.03.2023, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 28.03.2023.

Визначаючи період, за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що станом на дату виплати позивачу вищевказаних складових грошового забезпечення діяла редакція частини першої ст. 117 КЗпП України, яка передбачала, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, оскільки період затримки розрахунку при звільненні перевищує 6 місяців, то у відповідності до частини першої ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за шість місяців, що, для проведення розрахунку, становить 184 календарних дні.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене положення, при визначенні середньоденного розміру грошового забезпечення позивача необхідно використовувати календарні дні, а не робочі.

Відповідно до довідки відповідача від 30.05.2023 № 257 про нараховане позивачу щомісячне грошове забезпечення за жовтень 2022 березень 2023, грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням (січень лютий 2023 року) становило 31311 грн. (19091, 10 + 12219,90)

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 530,69 грн. (31311 грн./59 календарний день (кількість календарних днів у лютому, березні 2023 року).

Разом з тим, зважаючи на внесені у ст.117 КЗпП України зміни (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022), відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 28.03.2023 (наступний день після виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) по 28.09.2023 (перші шість місяців після звільнення).

З наведеного, сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (530,69 грн.) на число календарних днів за період з 28.03.2023 по 28.09.2023(184 календарних дні), становить 97 646,96 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням вищевикладеного суд, з метою ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних відносинах, вважає за необхідне cтягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2023 року по 28 вересня 2023 року у розмірі 97 646, 96 коп., тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

адміністративний позов задовольнити частково.

1. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2023 року по 28 вересня 2023 року у розмірі 97 646 (дев`яносто сім тисяч шістсот сорок шість) грн. 96 коп.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Cтягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини ( НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 17.04.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович