Справа № 161/5591/24
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/5591/24
Провадження № 2-а/161/101/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Палецького С.Ю.

представника відповідача Ковальчука Б.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, інспектора з паркування Леснюка Анастасія Петровича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

21.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 21.02.2024 року інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (далі Департамент) Леснюком А.П. було винесено постанову серії MVA № 2405888, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно оскаржуваної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності як власника транспортного засобу Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , яким 20.02.2024 року о 13:39, в м. Луцьку по вул. Кравчука, 17, здійснено стоянку на тротуарі, що є порушенням вимог п. 15.10 «б» ПДР України. Однак, здійснена ним зупинка відповідала вимогам п. 15.10 «в» ПДР України, що виключало факт інкримінованого йому порушення. Вважає оскаржувану постанову незаконною, а тому просить суд скасувати її та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі з яких: 605,60 грн. судовий збір, 2000 грн. витрати направничу допомогу.

08.04.2024 року представником відповідачів було подано відзив на вищевказану позовну заяву. В обгрунтвання своїх заперечень щодо позову зазначив, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбулось з повним дотриманням матеріальних норм та чинних норм процесуального законодавства. Вказує, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустими доказами. Зокрема, на місці фіксації правопорушення відсутні дорожні знаки, які дозволяли б стоянку. При цьому, позивачу інкриміновано порушення вимог саме п. 15.10 «б» ПДР України, проте останній хибно посилається на інше положення ПДР України. У задоволенні позову просить відмовити.

19.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали із викладених у позові підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.02.2024 року інспектором з паркування Департаменту Леснюком А.П. було винесено постанову серії MVA № 2405888 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 20.02.2024 року о 13:39, за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 17, особа, яка керувала транспортним засобом Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі, у місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками з табличками, чим порушила вимоги п. 15.10 «б» ПДР України.

Позивач вважає вищевказану постанову незаконною.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 14 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Параграф 15 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року № 1306, який називається «Зупинка і стоянка» чітко регламентує, де може здійснюватися стоянка транспортних засобів.

Пункт 15.1 ПДР, який є загальною нормою параграфу 15 ПДР, передбачає, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

З аналізу змісту зазначеної правової норми вбачається, що вимогами пункту 15.1 ПДР встановлено дозвіл здійснювати стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях та на узбіччі.

Наступні пункти параграфу 15 ПДР уточнюють загальне правило пункту 15.10.

Зокрема, п. 15.2 ПДР передбачено, що у випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливi, вони дозволяються бiля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати iншим учасникам дорожнього руху).

Пункт 15.10 ПДР, знову ж таки, уточнюючи загальне правило п. 15.1 ПДР, містить перелік конкретних місць, де стоянка заборонена.

Так, відповідно до п. п. «б», «в» п. 15.10 ПДР стоянка забороняється, зокрема, на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Таким чином, виходячи зі змісту вищезазначених норм ПДР, суд приходить до висновку про те, що здійснити стоянку автомобіля на тротуарі можна за умови дотримання трьох вимог, а саме: місце стоянки має бути спеціально відведене для стоянки, зокрема, позначене відповідними дорожніми знаками; стоянка здійснюється легковим автомобілем чи мотоциклом; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Суд наголошує, що зупинка і стоянка транспортних засобів є невід`ємною складовою організації дорожнього руху, тому з метою зведення до мінімуму перешкод для руху усіх учасників дорожнього руху зупинку і стоянку дозволяється здійснювати у спеціально відведених місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» або на узбіччі.

Згідно з п. 15.6 ПДР України стоянка всіх транспортних засобів здійснюється у місцях, позначених знаками 5.42.1, 5.43. встановленими з табличками 7.6.2-7.6.6. на тротуарі так, як позначено на табличках 7.6.2.-7.6.6.

Також слід зауважити, що таблички 7.6.2-7.6.6 поширюють дію знаків 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» тільки на легкові автомобілі, мотоцикли і мопеди.

Відповідно до примітки ст. 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у не оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування підлобовим склом транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: дату порушення; географічні координати; час вчинення порушення.

У постанові міститься зазначення технічного засобу, за допомогою якого здійснювалася фотозйомка правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч. ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, постанови з доданими до неї матеріалами фотофіксації транспортний засіб Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за позивачем, зафіксовано на тротуарі.

Про здійснення фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а тому такі докази судом визнається належним, допустим та достовірним.

З доданих до постанови матеріалів фотофіксації вбачається, що у місці розташування автомобіля позивача немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє зупинку на тротуарі.

Враховуючи встановлений п. 15.1 ПДР дозвіл на стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, у сукупності з вимогами п. 15.10 ПДР, суд вважає, що стоянка автомобіля позивача на тротуарі за відсутності дорожніх знаків, які дозволяють таку стоянку, здійснена з порушенням правил стоянки.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача про те, що стоянка його автомобіля здійснена відповідно до п. 15.10 «в» ПДР, оскільки вимоги до стоянки транспортних засобів врегульовані параграфом 15 ПДР, а не лише пунктом 15.10 ПДР, і повинні враховуватися у сукупності, а не вибірково, за бажанням особи, яка здійснює стоянку.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту про скасування постанови.

З огляду на положення ст. 139 КАС України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, інспектора з паркування Леснюка Анастасія Петровича про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 19 квітня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук