Справа № 620/16258/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Справа № 620/16258/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мемос Компани»

до Головного управління ДПС у Чернігівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мемос Компани» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування скасування податкових повідомлень-рішень від 11.10.2023 №9883/Ж10/25-01-07-05-01, №9886/Ж10/25-01-09-01-02.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилався на те, що фактична перевірка проведена безпідставно, що призводить до визнання її незаконної та не породжує правових наслідків такої перевірки.

Товариство зазначило, що у наказі про проведення фактичної Відповідач обмежився лише посиланням на нормативно-правові акти та норми чинного законодавства, у тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено юридичні підстави для проведення фактичної перевірки платника податків та не вказав, які саме конкретні обставини (факти) зумовили необхідність проведення перевірки Позивача, тобто не вказав фактичні підстави.

Також Позивач вказав, що зазначені у Акті перевірки порушення встановлені не у порядку і не у спосіб, що передбачений законом, за період, який передував періоду проведення фактичної перевірки. Тому такий Акт перевірки не може бути підставою для притягнення Позивача до фінансової відповідальності.

Додатково Позивач зазначив, що безпосередній зміст обов?язку платника податку, який визначений у п.1 ст.3 Закону №265/95-ВР полягає у тому, щоб усі розрахункові операції відбувалися саме із застосуванням реєстратора розрахункових операцій і на повну суму покупки. У той же час, під час перевірки Відповідачем не було встановлено фактів непроведення Позивачем при продажу алкогольних напоїв розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та фактів здійснення таких розрахункової операції на неповну суму покупки, що, у свою чергу, свідчить про відсутність факту порушення Позивачем п.1 ст.3 Закону №265/95-ВР.

Щодо порушення п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР, то Позивач зазначає, що належним доказом на підтвердження обставин щодо видачі Позивачем розрахункових документів не встановленої форми є відповідні розрахункові документи.

Разом з тим, Товариство вважає, що факт вчинення ним правопорушення у вигляді не зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку при роздрібній торгівлі алкогольними напоями не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, що, у свою чергу, свідчить про неправомірність застосування до Позивача штрафу за порушення п.1 та п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР та протиправність податкового повідомлення-рішення Nє9883/Ж10/25-01-07-05-01 від 11.10.2023

Щодо податкового повідомлення-рішення №9886/10/25-01-09-01-02 від 11.10.2023, Позивач зазначив, що Відповідачем до Акту перевірки не надано доказів виявлення факту маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку з ознаками підробки та, у зв?язку з цим, доказів проведення експертиз марок акцизного податку для встановлення факту реалізації продукції з підробленими марками акцизного податку.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки. Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Суд зазначив, що зі змісту наказу від 13.09.2023 № 2064-П неможливо встановити, що саме необхідно перевірити в межах цієї фактичної перевірки, що слугувало підставою для призначення такої перевірки, а отже, акт перевірки від 25.09.2023 №9132/Ж5/25-01-07-05-01, отриманий в результаті фактичної перевірки є неналежним доказом, виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області відокремленого підрозідлу Державної податквої служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мемос Компани» судовий збір у розмірі 2684,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт зазначає, що за результатами аналізу фіскальних чеків наявних в СОД РРО встановлено, що ТОВ «Мемос Компани», здійснювався продаж товарів із порушенням вимог п. 11 ст. З Закону №265, а саме проводились розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів без використання режиму програмування найменування товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Окрім того, встановлено порушення ст. 11 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального " (із змінами та доповненнями), а саме непоодинокі випадки повторів марок акцизного податку та п. 1, п.2 ст. З Закону України від 06.07.95 р. N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зі змінами та доповненнями, а саме: проведення розрахункової операції без роздрукування відповідного розрахункового документа (встановленої форми) відповідно до абз. 2 п. 3 Розділу І «Положення про форму та зміст розрахункових документів» затвердженого наказом МФУ від 21.01.2016 року №13.

Також Апелянт зазначив, що перевірка була проведена з метою контролю вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, проаналізовано дані наявні в СОД РРО за березень 2023 року та встановлено, що платник податків звітує про виторги, де в середньому частка безготівкових операцій складає більш як 88%.

Податковий орган вказує, що така інформація може свідчити про ймовірне здійснення платником податків розрахункових операцій при продажу товарів (послуг) в готівковій формі без застосування РРО та/або ПРРО; порушення порядку, встановленого законодавством, обліку товарних запасів у місці продажу.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї справи в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 та від 20.02.2024 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на правильності висновків суду першої інстанції.

Також Позивач просить здійснити розподіл понесених ним судових витрат у зв`язку із переглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції та стягнути з ГУ ДПС у Чернігівській області на користь Позивача судові витрати у розмірі 10000,00 грн.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Мемос Компани» є юридичною особою. Основним видом діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11).

13.09.2023 ГУ ДПС у Чернігівській області з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання законодавства щодо цін та ціноутворення, та на підставі пп. 19-1.1.4, п.191.-1, ст.19-1; пп. 20.1.4, п.п. 20.1.8, пп. 20.1.9, п.п.20.1.10, п.п.20.1.11, пп.20.1.12, пп.20.1.13 п.20.1 ст.20; пп 75.1.3, п. 75.1 ст.75, п. 80.1, пп.80.2.2, пп.80.2.5 п.80.2, п.80.6, п.80.8 ст.80, п.82.3 ст.82 п.230.1 ст.230, п.69.27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), ст.15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-BP (зі змінами та доповненнями), ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (зі змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (зі змінами ), Закону України «Про ціни в ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VI (із змінами та доповненнями), видано наказ №2064-П про проведення фактичної перевірки ТОВ "Мемос Компани»" у кафетерії, за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Попова, буд. 31/6 з 13.09.2023, тривалістю 10 діб /т.1 а.с.21/.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 25.09.2023 №9132/Ж5/25-01-07-05-01 (далі-акт перевірки), в якому зафіксовано порушення, а саме:

- ст. 11 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального " (із змінами та доповненнями), а саме непоодинокі випадки повторів марок акцизного податку. У період з 15.07.2023 по 15.07.2023 реалізовано алкогольні напої з однаковими реквізитами марок акцизного податку (акцизна марка ADVI718683) на загальну суму 139,60 грн;

- п.1. п.2 ст. З Закону України від 06.07.95 р. № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зі змінами та поповненнями, а саме: проведення розрахункової операції без роздрукування відповідного розрахункового документа (встановленої форми) відповідно до абз. 2 п. 3 Розділу І «Положення гро форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом МФУ від 21.01.2016 №13, (в чеках не відображено реквізити марки акцизного податку (серія та номер). Загальна сума розрахунків по фіскальним чекам з порушенням, становить 124,00 грн. Зазначені порушення підтверджуються наявною інформацією в системі СОД РРО.

На підставі акту перевірки, 11.10.2023 ГУ ДПС в Чернігівській області прийняті податкові повідомлення-рішення № 9883/Ж10/25-01-07-05-01, № 9886/Ж10/25-01-09-01-02, якими визначено суми штрафних санкцій 124,00 грн та 17000,00 /т.1 а.с.38,42/.

8. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, Позивач звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі-Закон № 265/95-ВР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 ПК України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України встановлено порядок проведення фактичної перевірки відповідно до якого фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи)(п.80.1).

Відповідно до п.п. 80.2.2. та 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, 80.2. фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Відповідно до п.80.5 ст.80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з п.81.1 ст. 81 ПК України 81.1. посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 15.11.2023 у справі № 320/9733/22.

11. Окрім того, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

12. Як убачається з матеріалів справи, 21.09.2023 в.о. начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області видано наказ №2064-п «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «Мемос Компани» кафетерій, за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Попова, буд. 31/6.

13. У наказі зазначено, що він виданий, зокрема, на підставі, пп.80.2.2, пп.80.2.5 п.80.2, п.80.6, п.80.8 ст.80, п.82.3 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

14. У постановах від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, 07.11.2019 року у справі № 140/391/19), від 05.11.2018 року у справі №803/988/17, від 22.05.2018 року у справі №810/1394/16, від 11.05.2023 у справі № 500/5559/21, від 15.11.2023 у справі №320/9733/22, від 06.12.2023 у справі №500/1429/22 викладені правові висновки у яких Верховний Суд вказав, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

15. Крім того, у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 640/21536/19, від 17.12.2020 у справі № 520/12028/18, від 11.06.2019 у справі № 1440/2045/18 уточнено і розширено підхід щодо застосування підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, як підстави для призначення фактичної перевірки. При здійсненні такого призначення контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.

Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення.

17. У ході розгляду цієї справи, судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу на проведення фактичної перевірки є лист ДПС України від 30.08.2023 № 4605/7/99-00-07-04-03-07, у якому якому надано ГУ ДПС у Чернігівській області, інформацію, про встановлені ризики у діяльності мережі господарських об?єктів ТОВ «Мемос Компани», які здійснюють діяльність на території Чернігівської області.

18. При цьому, судова колегія зазначає, у листі ДПС немає інформації про можливе порушення платником податків законодавства, яке регулює саме виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних та тютюнових виробів.

19. Втім, навіть враховуючи наявність такого листа, у спірному наказі все ж відсутнє посилання на нього, а також відсутні посилання на жодну з можливих підстав перевірки, визначених п.п. 80.2.5 п. 80.5 ст. 80 ПК України, а саме, чи перевірка призначена у зв`язку з наявністю інформації про порушення позивачем законодавства, чи у зв`язку з виконанням контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

20. Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що контролюючий орган не дотримався вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого його посадові особи мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

21. Апеляційний суд погоджується з доводами Позивача про те, що формулювання підстав перевірки в наказі не дає цілковитого розуміння, що підставою для проведення перевірки є саме здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

22. Більше того, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють (юридичні підстави) - пп.80.2.2, п.п.80.2.5.

23. Колегія суддів враховує, що відповідно до усталених висновків Верховного Суду, оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №500/1429/22.

24. З огляду на викладене вище, доводи Апелянта щодо наявності чи відсутності податкових правопорушень, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, внаслідок недотримання вимог проведення податкової перевірки, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень.

25. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки Апелянтом не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви Позивача про відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного рішення в цій частині.

26. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

27. Таким чином, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

28. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

29. Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

30. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

31. Перевіряючи доводи Позивача щодо необхідності стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача понесених ним судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів установила, що 17.10.2023 між Позивачем і Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛАЙК`Ю ГРУП» укладено договір № 17/10/23/КО, предметом якого є надання правової допомоги.

32. До вказаного договору сторонами укладено додаток №8 від 02.02.2024, в якому погоджено здійснення представництва Клієнта у Шостому апеляційному адміністративному суді у справі №620/16258/23 та інші види правничої допомоги у цій справі.

33. Пунктами 3-5 Додатку визначено, що загальна вартість Послуг за цим Додатком становить 10000,00 грн.

Клієнт зобов?язаний сплатити Адвокатському об?єднанню вартість Послуг за цим Додатком, шляхом банківського переказу на поточний рахунок Адвокатського об?єднання у строк протягом 5 (п?яти) банківських днів з дня підписання цього Додатку.

Після надання Послуг за цим Додатком Сторони підписують Акт здачі-прийняття наданих послут.

34. Відповідно до акта наданих послуг № 25 від 16.02.2024 адвокатським об`єднанням Позивачу надані такі послуги як: саме аналіз апеляційної скарги ГУ ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського охружного адміністративного суду від 28.12.2023 по справі №620/16258/23; аналіз рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 через призму доводів апеляційної скарги ГУ ДПС у Чернігівській області на вищевказане рішення у справі N№620/16258/23; складення та подання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28/.12.2023 по справі №620/16258/23.

За надання вказаних послуг встановлена ціна у фіксованому розмірі 10000,00 грн.

35. Втім, колегія суддів зауважує, що представником Позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

36. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що усі, надані адвокатським об`єднанням, послуги з надання правничої допомоги зазначені у акті виконаних робіт, за що справляється ціна у фіксованому розмірі. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

37. Водночас заперечень на заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції від Відповідача до суду не надійшло.

38. Апеляційний суд, дослідивши доводи Заявника та проаналізувавши всі надані ним документи в їх сукупності, вважає, що заявлені Позивачем до стягнення з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, оскільки він підтверджений належними доказами, та пропорційним до предмета спору.

39. Ураховуючи зазначене вище, а також відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від Відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу, понесені Позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи, належним чином обґрунтовані, а заява про їх відшкодування та розрахунок були надані у строк, визначений КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року - без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мемос Компани» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області ().

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 18 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев