Справа № 460/1392/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2024 року м. Рівне №460/1392/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування в повному обсязі до страхового стажу періодів роботи: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997 роки та з 01.01.2000 по 19.02.2002;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997 роки та з 01.01.2000 по 19.02.2002 в повному обсязі з урахуванням раніше зарахованого стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не оскаржуючи наразі саму відмову, позивач не погоджуюсь із таким підрахунком страхового стажу відповідачами в частині підрахунку за період роботи в колгоспі імені 23 партз`їзду, перейменованого в колгосп «Промінь», реорганізованого в КСП «Промінь», реформованого в СВК «Промінь». Трудовою книжкою підтверджується факт безперервної роботи з 25.06.1990 по 19.02.2002. Разом з тим, аналізуючи зарахований страховий стаж за вказаний період відповідно до вищезгаданої роздруківки страхового стажу, вбачається, що вказаний період зарахований не у повному обсязі. Зокрема, в 1990 році починаючи з 25.06.1990 зараховано лише 1 місяць 18 днів, за 1991 рік зараховано 6 місяців 11 днів, за 1992 рік зараховано 9 місяців 11 днів, за 1993 рік 9 місяців 23 дні і т.д. Вважає таке часткове зарахування безпідставним та необґрунтованим, оскільки пенсійному органу надано всі необхідні документи для зарахування періодів роботи: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997 роки та з 01.01.2000 по 19.02.2002 в повному обсязі. З підстав наведених у позові, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 № 93 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Жуковської Л.А., за наслідками чого передано справу на розгляд судді Зозулі Д.П.

Ухвалою судді від 22.02.2024 прийнято до провадження справу № 460/1392/24.

Позиція відповідача 1 щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що трудова діяльність згідно наданої до заяви про призначення пенсії трудової книжки НОМЕР_1 до уваги не бралася, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня дата народження особи. До страхового стажу позивача зараховані всі періоди трудової діяльності, крім періоду навчання згідно атестата №17524 з 01.09.1983 року по 24.08.1984 року, оскільки в атестаті відсутній підпис голови екзаменаційної комісії та періоду навчання в школі ДОСААФ. Період роботи з 18.04.1985 року по 10.8.1985 року не зарахований до страхового стажу, оскільки в довідці від 06.04.2022 року №027 підставою закінчення навчання зазначено акт. Згідно наданих документів про стаж до заяви, страховий стаж позивача складає 18 років 05 місяців 17 днів. З наведених підстав, просило суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 відзив на позовну заяву не надав.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

21.08.2023 позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням № 64 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за принципом екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Підставою для відмови є відсутність необхідного страхового стажу, оскільки стаж становить 18 років 5 місяців 17 днів, а необхідним страховим стажем є 25 років.

Згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 , з 01.10.1984 позивач був прийнятий в члени колгоспу імені 23 партз`їзду 01.10.1984 (запис № 2).

19.09.2002 позивача звільнено з роботи в СВК «Промінь» (запис № 4).

Згідно архівної довідки від 01.02.2024 № 107/04-02 вбачається, що 29.02.1992 колгосп імені 23 партз`їзду перейменований в колгосп «Промінь», 22.02.1996 колгосп «Промінь» реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Промінь», 15.02.2000 КСП «Промінь» реформовано в сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Промінь».

З наданої форми РС- право вбачається, що страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 17 днів.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідачів щодо не зарахування в повному обсязі до страхового стажу періодів роботи у колгоспі, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії).

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

Так, суд зазначає, що згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі - Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 6 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника та у розділі ІV «Відомості про роботу» вказуються відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис, а в розділі V «Трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

З огляду на положення частини другої статті 56 Закону №1788-XII та пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь, прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, у разі відсутності трудової книжки стаж роботи встановлюється на підставі інших документів.

Судом встановлено, що з наявної форми РС- право вбачається, що страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 17 днів.

Згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 , з 01.10.1984 по 19.02.2002 позивач був прийнятий в члени колгоспу.

Із розділу «Трудова участь в громадському господарстві» вказаної трудової книжки вбачається, що:

- в 1992 році був встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві 230 трудоднів, фактично відпрацьовано 235 трудоднів (зараховано 9 місяців 11 днів);

- в 1993 році був встановлений мінімум вихододнів 250, відпрацьовано 252 (зараховано 9 місяців 23 дні);

- в 1994 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано 238 (зараховано 9 місяців 14 дні);

- в 1996 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано 226, в трудовій книжці навпроти 1996 року зазначено «зарах. Пр.№10 від 28.10.1996 р.» (зараховано до 8 місяців 27 днів);

- в 1997 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано 266 (зараховано 10 місяців 17 днів);

- в 2000 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано 266 (зараховано 9 місяців 2 дні);

- в 2001 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано 222 (зараховано 8 місяців 19 днів);

- з 01.01.2002 по 19.02.2002 був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано інформація відсутня "-"(зараховано 0).

Із записів трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 , суд встановив, що вони містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема встановлений в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачем, а також зазначено причину невиконання щорічного мінімуму трудової участі в 1996 році («зарах. Пр.№10 від 28.10.1996 р.»), тобто з поважних причин.

Отже, відповідачем 2 при опрацюванні документів ОСОБА_1 для призначення пенсії безпідставно не зараховано в повному обсязі до страхового стажу періодів його роботи: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2000 роки.

А тому з метою відновлення порушеного права позивача необхідно визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування в повному обсязі до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи у 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2000 роках та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи у 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2000 роках, в повному обсязі, з урахуванням раніше зарахованого стажу.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи у колгоспі з 01.01.2001 по 19.02.2002, то суду необхідно зазначити таке.

Згідно із форми РС- право встановлено, що за період роботи у 2001 році позивачу зараховано 8 місяців 19 днів; період роботи з 01.01.2002 по 19.02.2002 не зарахований взагалі.

Згідно із трудової книжки колгоспника в 2001 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано 222; у 2002 році був встановлений мінімум вихододнів 230, відпрацьовано інформація відсутня "-".

Застережень щодо не виконання без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, у трудовій книжці немає. Також матеріали справи не містять архівних довідок чи уточнюючих довідок за період роботи позивача у колгоспі з 01.01.2001 по 19.02.2002, та причин не виконання встановленого мінімуму трудової участі.

У відповідності до приписів ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, з урахуванням положень цієї статті суд дійшов висновку, що при обчисленні стажу роботи позивача в колгоспі за період з 01.01.2001 по 19.02.2002, у випадку відсутності доказів не виконання без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Також, позивач вважає, що в силу того, що він був працевлаштований у колгоспі з 01.01.2000 по 19.02.2002, а страхові внески сплачені не були, відповідно до відомостей форми ОК-5, то підлягає до страхового стажу цей період його роботи, оскільки відповідальність за сплату внесків несе роботодавець.

Водночас, суд наголошує, що за приписами абзацу 1 частини 2 статті 24 цього Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, тобто на підставі трудової книжки, диплому та інше.

Відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 Закону №1788 та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Таким чином, страховий стаж позивача у колгоспі обчислюється відповідно до відомостей трудової книжки колгоспника, у разі відсутності такої книжки стаж роботи встановлюється на підставі інших документів.

Суд звертає увагу, що у позивача наявна трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 , відповідно до відомостей якої з 01.10.1984 по 19.02.2002 позивач був прийнятий в члени колгоспу.

Оскільки у матеріалах справи немає належних та допустимих доказів поважності невиконання встановленого мінімуму трудової участі позивача в громадському господарстві з 01.01.2001 по 19.02.2002, то позовні вимоги про зобов`язання зарахувати в повному обсязі до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи у колгоспі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на обов`язок пенсійного органу довести факт невиконання без поважних причин позивачем встановленого мінімуму трудової участі, для необхідності зарахування страхового стажу, то суд зазначає, що дане питання не було підставою для прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області для відмови у призначенні пенсії, яке позивачем не оскаржується.

Суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ Вінницькій області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював обчислення стажу позивача та не приймав жодних рішень .

Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснювало обчислення стажу позивача, то необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи у 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2000 роках, в повному обсязі, з урахуванням раніше зарахованого стажу.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач 1 як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування в повному обсязі до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2000 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2000 роки в повному обсязі, з урахуванням раніше зарахованого стажу.

В задоволенні решти позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, - відмовити.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22,м. Вінниця,Вінницька обл.,21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя Д.П. Зозуля