Справа № 140/24745/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/24745/23 пров. № А/857/4065/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року, головуючий суддя Валюх В.М., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Донецькій області, ГУПФУ у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області (по місцю проживанню) зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, та призначити і виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону №796-ХІІ з часу звернення до органу Пенсійного фонду.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, а також зазначав, що весь період навчання з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року щодня (крім вихідних і канікул) добирався рейсовим автобусом на навчання із с. Заріччя Маневицького району, де постійно проживав, у смт. Колки Маневицького району, де навчався.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії від 20 липня 2023 року № 48; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2023 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 26.04.1986 року по 20.07.1987 року в с. Заріччя, оскільки він навчався в смт. Колкі. Відтак страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 17).

12.07.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.07.2023 року №48 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника на дату звернення становить 23 роки 10 місяців 09 днів; до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки від 24.05.1991 року серії НОМЕР_2 з 07.08.1993 року по 06.04.1994 року. Згідно з наданими документами період проживання або відпрацювання в зоні гарантованого добровільного відселення станом 01.01.1993 року становить 01 рік 08 місяців 06 днів, з 01.01.1993 року 2 роки 01 місяць 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проживання в с. Заріччя Маневицького району Волинської області згідно з довідкою №455 від 08.05.2023 року з 26.04.1986 року по 20.07.1987року , оскільки згідно з довідкою від 10.05.2023 року №264 заявник навчався в смт. Колки.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.07.2023 року №48 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року, становить менше трьох років..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.07.2023 року № 48 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника на дату звернення становить 23 роки 10 місяців 09 днів; до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки від 24.05.1991 року серії НОМЕР_2 з 07.08.1993 року по 06.04.1994 року. Згідно з наданими документами період проживання або відпрацювання в зоні гарантованого добровільного відселення станом 01.01.1993 року становить 01 рік 08 місяців 06 днів, з 01.01.1993 року 2 роки 01 місяць 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проживання в с. Заріччя Маневицького району Волинської області згідно з довідкою № 455 від 08.05.2023 року з 26.04.1986 року по 20.07.1987 року, оскільки згідно з довідкою від 10.05.2023 № 264 заявник навчався в смт. Колки.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року позивач був зареєстрований та проживав в с. Заріччя (Маневицького району) Волинської області, яке відповідно до Постанови №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується довідкою № 455 від 08.05.2023, яка видана виконавчим комітетом Колківської селищної ради (а. с. 56).

Згідно з довідкою від 08.05.2023 року № 445, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.06.1969 року по 30.10.1987 року, з 20.12.1989 року по травень 1991 року та з липня 1994 року по серпень 1996 року був зареєстрований та постійно проживав в с. Заріччя (Маневицького району) Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії; вказана довідка видана на підставі запису в погосподарських книгах.

У період з 01.09.1985 року по 20.07.1987 року позивач навчався у Колківському СПТУ-24 в смт. Колки, що підтверджується довідками Колківського центру професійної освіти від 10.05.2023 року №263, №264 та вказаний навчальний заклад розташований у Маневицькому районі Волинської області.

Натомість, відповідачем ГУ ПФУ в Донецькій області не враховано, що навчальний заклад знаходився на території Волинської області того ж району, де був зареєстрований та проживав позивач (Маневицького району), що давало можливість щодня добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання, що додатково також підтверджується актом обстеження факту проживання в с. Заріччя ОСОБА_1 № 16 від 27.07.2023 року.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 3 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 року прожив або відпрацював у вказаній зоні не менше 3 років, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року у справі №140/24745/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич