Справа № 160/33174/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Осуховської Ж.С.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Зайцевої А.О.,
19.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.02.2024. Останнє судове засідання у справі відбулось 22.03.2024.
У судовому засіданні, призначеному на 22.03.2024, позивач позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити повністю. Крім того, в судовому засіданні позивачем надано суду заяву разом з фотокартками на підтвердження використання нежитлової будівлі як складу.
Представник відповідача у судовому засіданні, призначеному на 22.03.2024, заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.08.2004 між ОСОБА_1 (далі позивач) та ОСОБА_2 укладено договір дарування нежитлової будівлі, посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотконтори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В., та зареєстрований в реєстрі за №1609 (далі Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору ОСОБА_3 зобов`язується передати, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти в дар належну ОСОБА_3 на праві приватної власності нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_2 .
Згідно пункту 1.2 відчужувана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці 1812,0 кв.м. та складається з А-1 будівлі складу шл. блок. загальною площею 606,6 кв.м., І замощення.
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», позивачу належить на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на нерухоме майно зареєстровано 03.09.2004, номер запису: 4 в книзі: 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3706689.
11.09.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок ставки податку, застосованої згідно зазначеного вище податкового повідомлення-рішення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 265 Податкового кодексу України (далі ПК України) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
В свою чергу, підпунктом 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
При цьому, відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Правовий аналіз цієї норми вказує на те, що її застосування передбачає наявності двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто, звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є належність такого об`єкта саме сільськогосподарському товаровиробнику, тобто власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).
Звільнення від сплати податку та збору це одна із форм надання податкової пільги (пп. «г» п. 30.9 ст. 30 ПК України).
Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Пільга, встановлена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небудь», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.
Законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.
Слід зазначити, що встановлена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 10.04.2020 у справі №823/1751/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19 та від 21.10.2020 у справі №520/8580/18, від 12.10.2021 у справі №580/322/20).
Як свідчать встановлені обставини справи, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір дарування нежитлової будівлі, посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотконтори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В., та зареєстрований в реєстрі за №1609.
Як вказує позивач, об`єкт нежитлової нерухомості, що знаходиться по АДРЕСА_2 , який належить позивачу на праві приватної власності і щодо якого контролюючим органом нараховані податкові зобов`язання, є приміщенням зернового складу та належить до класу будівель сільськогосподарського призначення.
Доказів фактичного використання вказаної будівлі позивачем у сільськогосподарській діяльності, суду не надано. Разом з тим, суду не надано доказів, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. Натомість, технічним паспортом, копії якого містяться у матеріалах справи, та наданими позивачем у судовому засіданні фотокартками підтверджено використання позивачем нежитлової будівлі в якості складу.
З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку, що позивач не підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належне йому на праві власності нежитлове приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Водночас, судом встановлено, що відповідачем неправильно розраховано суму податку, застосувавши неналежну ставку податку. Так, згідно рішення Криничанської селищної ради Дніпропетровської області «Про встановлення місцевих податків та зборів по Криничанській селищній раді» від 29.06.2021 №32-9/VIII встановлена ставка податку на нерухоме майно на 2022 рік для об`єктів нежитлової нерухомості будівлі для зберігання зерна за 1 кв. м. 0,100% розміру мінімальної заробітної плати, станом на 01.01.2022.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 01.01.2022 розмір мінімальної заробітної плати становить 6500,00 грн (6500 грн х 0,1% = 6,5 грн за 1 кв. м.).
Тобто, розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових будівель, на 2022 рік становить: 3942,90 грн (6500 грн х 0,1% х (606,6 кв. м.).
Отже, щомісячний платіж податку становить 328,58 грн (6500 грн х 0,1% х 606,6 кв. м/12).
Отже, позивач зобов`язаний сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових будівель, на 2022 рік в сумі 3942,90 грн.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 29.03.2024.

Суддя О.В. Царікова