Справа № 211/7707/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 211/7707/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача Смірнова Володимира Сергійовича,

розглянувши в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_2

на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 01.12.2023 року (головуючий суддя Ніколенко Д.М.)

в адміністративній справі №211/7707/23 за позовом Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Довгинцівсько-Металургійний відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, звернувся 01.12.2023 до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу з позовом до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.єкатеринбург, російська федерація, прибув до України за паспортом громадянина російської федерації, востаннє здійснив в`їзд в Україну до 2015 року по паспорту громадянина російської федерації, та з того часу з України не виїжджав (відмовився надавати письмові пояснення та автобіографію, акт про відмову додається). 30.11.2023 Довгинцівсько-Металургійним відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області отримано подання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Управління міграційної поліції від 29.11.2023 №4/2-2130, де зазначено, що 01.12.2023 з Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» звільняється гр. російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З урахуванням вищезазначеного, в поданні від 29.11.2023 №4/2-2130, вказується на те, що перебування на території України громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечить інтересам національної безпеки України, та може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки та порушень громадського порядку на території держави.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 01.12.2023 року позов задоволено.

Затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що громадянин російської ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час перебуває на території України без законних підстав, не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; дії відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні, передбачених ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення прийнятого відносно нього); відсутні законні підстави для перебування на території України, та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, у зв`язку з чим відповідач самостійно територію України не покине.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що після його затримання не приймалось жодного рішення про його примусове повернення із наданням строку добровільного виконання рішення в порядку ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідними органами була розглянута вся належна інформація щодо відповідача та, що позивач переконався в тому, що примусове видворення не буде означати для відповідача реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, або що відповідач може наражатися на небезпеку внаслідок повномаштабного збройного нападу рф на Україну. Вказує, що народився на території рф. При йьому, навчався у ЗОШ №13 та ЗОШ №66 м.Кривого Рогу, вивчав українську мову, мав постійне місце проживання разом з батьками по АДРЕСА_1 , де уся сім`я і мешкала без реєстрації.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що в матеріалах справи відсутня інформація щодо прийняття стосовно відповідача рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та рішення про примусове видворення. Крім того, відповіддю ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 28.03.2024 повідомлено, що за обліками ГУ ДМС в Дніпропетровській області інформація щодо прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та рішення про примусове видворення з України стосовно ОСОБА_4 відсутня.

В судовому засіданні позивач, відповідач та його представник свої позиції щодо рішення суду першої інстанції, підтримали.

Представник відповідача зазначив, що вважає ОСОБА_4 особою без громадянства, при цьому щодо нього не приймалося рішення про примусове повернення до країни походження, не приймалося рішення про примусове видворення до країни походження або до третьої країни.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що вважає себе громадянином України, оскільки тривалий час перебуває на території України, тут навчався у школі у 7-му та в 9-му класах, тут відбував кримінальне покарання, тут його родина. Водночас, будь-яких доказів, щодо громадянства України не надав.

Представник позивача суду пояснив, що згідно довідки про звільнення від 01.12.2023 ОСОБА_4 є громадянином росії. Однак, оскільки ОСОБА_4 не надано паспорту рф, тому вважає, що з метою ідентифікації ОСОБА_4 поміщений до пункту примусового перебування іноземців.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.12.2022 Довгинцівсько-Металургійним відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримано лист про те, що згідно отриманої інформації від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відносно іноземних громадян, які відбувають покарання, встановлено, що 02.12.2023 з Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» звільняється гр. російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 21.12.2018 Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців 5 днів позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с. 15, а.с. 22-25).

Позивач вважає, що є підстави для затримання ОСОБА_4 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.

Згідно пункту 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Положеннями частини 1 статті 9 вищевказаного Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч.3 ст.9 ЗУ №3773-VI).

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Зокрема, відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно вироку Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вбачається, що гр. рф ОСОБА_2 був раніше засуджений Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 25.11.2015 за ч.1 ст.185 КК України, тобто з 2015 року знаходиться на території України у нелегальному становищі.

Наразі громадянин ОСОБА_2 не має паспортного документа іноземця, оскільки на територію України здійснив в`їзд до 2015 року по паспорту громадянина російської федерації, та з того часу з України не виїжджав, відмовився надати будь-які пояснення та автобіографію (а.с. 18, 21, 26, 32, 33).

Державною установою «Виправна колонія № 80» надано характеристику на засудженого ОСОБА_2 , в якій зазначене наступне:

«Засуджений ОСОБА_2 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10.05.2017. Під час утримання в Установі виконання покарань №3 (м.Кривий Ріг) характеризувався негативно, мав 6 стягнень, заохочень не мав.

З 26.02.2019 відбував покарання в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)», характеризувався негативно, мав 3 стягнення, отримав (1) заохочення.

З 11.09.2020 по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)». За час відбування покарання характеризується негативно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання 14 (чотирнадцять) разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 4 (чотири) рази був поміщений в ДІЗО. Допущені порушення виражались у порушенні правил внутрішнього розпорядку, вживанні спиртних напоїв, нетактовній поведінці, зберіганні заборонених предметів. Заохочень не має.

05.09.2019 засудженого було розглянуто на комісії в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» згідно зі статтею 101 КВК України позитивно, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеню виправлення (не стає на шлях виправлення), останньому було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації.

11.02.2021 засудженого було розглянуто на комісії установи відповідно статті 82 КК України, але у зв`язку із наявністю діючих стягнень, йому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

05.11.2021 засудженого було розглянуто на комісії згідно статті 81 КК України, але у зв`язку із наявністю діючих стягнень, а саме «лише стає на шлях виправлення», йому було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Знаходиться на профілактичному обліку установи, як схильний до скоєння злісних порушень встановленого порядку відбування покарання.

Згідно вироку суду вину визнав повністю, щиро каявся. Має позов та заборгованість зі сплати судових витрат, але виконавчих листів до установи не надходило.

06.09.2022 проведено проміжну оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, за результатами якої підсистема «КАСАНДРА», Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, визначила ступінь рівня ймовірної небезпеки для суспільства як «СЕРЕДНІЙ»» (а.с. 19).

30.11.2023 Довгинцівсько-Металургійним відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області отримано подання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Управління міграційної поліції від 29.11.2023 №4/2-2130, де зазначено, що 01.12.2023 з Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» звільняється гр. російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Надаючи оцінку вказаним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що статтею 1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян від 16.01.1997, яка набрала чинності 10.03.1997, передбачено, що Громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в`їжджати-виїжджати та пересуватися територією держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди (з 01.01.2023 дію Угоди призупинено).

У Додатку 1 до Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації, встановлено перелік документів громадян російської федерації для в`їзду, перебування і пересування територією України: паспорт громадянина російської федерації;

паспорт російської федерації, що посвідчує особу громадянина російської федерації за межами російської федерації;

дипломатичний паспорт;

службовий паспорт;

посвідчення особи моряка (за наявності суднової ролі або виписки з неї);

посвідчення члена екіпажу повітряного судна (за наявності запису в польотному завданні або виписки з нього);

свідоцтво на в`їзд (повернення) у російську федерацію (тільки для повернення у російську федерацію);

свідоцтво про народження (для дітей у віці до 14 років) із зазначенням належності до громадянства російської федерації.

Положеннями п. 1 Постанови КМУ від 30.01.2015 №23 передбачено, що відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації (далі - Угода), вчиненої 16.01.1997 у м. москві, зупинити з 1 березня 2015 р. дію пунктів 1 і 5 переліку документів громадян російської федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, визначеного додатком 1 до Угоди, у частині можливості громадян російської федерації в`їжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України на підставі паспорта громадянина російської федерації або свідоцтва про народження (для дітей віком до 14 років) із зазначенням належності до громадянства російської федерації.

Згідно з пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзацу 2, ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян від 16.01.1997, громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Достовірно встановити, коли саме в`їхав відповідач на територію України з матеріалів справи не є можливим, але як вбачається з копії вироку, долученої до матеріалів справи (а.с. 22-25), що відповідач у 2015 році перебував на території України, та з того часу не виїжджав.

Не маючи інших законних підстав для перебування на території України визначених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач мав право тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, на підставах визначених ч.16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, та ст.1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян від 16.01.1997, яка набрала чинності 10.03.1997, та була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до ГУДМС України в Дніпропетровській області не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував (а.с. 29).

Після закінчення граничного періоду тимчасового перебування на території України встановленого законодавством, відповідач ухилився від виїзду з України, та не маючи інших законних підстав для подальшого перебування в Україні, перейшов на нелегальне становище в Україні, чим порушив вимоги ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, та ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян від 16.01.1997, яка набрала чинності 10.03.1997.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Слід взяти до уваги, що частиною 1 статті 26 Конституції України та статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до імперативних приписів статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Судом також встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так як доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

На виконання абзацу 3 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно абзаців 1 та 2 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходів затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Положеннями п. 11 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання.

Відтак, з аналізу зазначених норм, суд доходить висновку, що громадянин російської ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час перебуває на території України без законних підстав, не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні;

дії відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні, передбачених ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення прийнятого відносно нього);

відсутні законні підстави для перебування на території України, та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, у зв`язку з чим відповідач самостійно територію України не покине.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

За таких обставин, та враховуючи попередню поведінку громадянина російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що існують підстави для задоволення позовних вимог затримання відповідача і поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком до 6 місяців, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 289, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 01.12.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 18.04.2024 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 18.04.2024.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова