Справа № 640/8711/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Київ № 640/8711/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної

поліції Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі

та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25.05.2022 № 314 та наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31.05.2022 № 810 о/с про звільнення зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0000089) інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону, з 31.05.2022 року відповідно до п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на службі в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 31.05.2022 року;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2022 по день ухвалення рішення у справі;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 31.05.2022 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірний наказ порушує його права, оскільки ним не допущено дисциплінарного проступку у вигляді невиходу на службу без поважних причин з 21.03.2022 по 28.03.2022, що також не було належним чином відображено відповідними актами. Посилається на те, що на підставі наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 в період з 20.03.2022 по 31.03.2022 він проходив службу у ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівські області.

Позивач наголошував, що всупереч приписам законодавства до нього було застосовано за один вчинений дисциплінарний проступок два дисциплінарних стягнення у вигляді звільнення зі служби, зокрема наказом Департаменту патрульної поліції від 23.08.2022 №655 о/с та наказом 31.05.2022 №810 о/с та проведено два службових розслідування, результати яких відображені у відповідних висновках.

Крім того, позивач наголошував на тому, що всупереч приписам частини першої та другої Дисциплінарного статуту до нього застосовано дисциплінарне стягнення пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку, що суперечить приписам чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 640/8711/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Також суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача - Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 (далі по тексту - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 суд прийняв адміністративну справу № 640/8711/22 до провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що твердження ОСОБА_1 про те, що акти про невихід на службу не складались та не були відповідно зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції не відповідають дійсності, оскільки за кожний день невиходу були складені відповідні акти, які були зареєстровані в Журналі реєстрації вихідних документів та документів, створюваних установою Інв. 1400 розпочато:15.02.2022 (зареєстровані акти невиходу на службу за №3531/41/22-22 від 21.03.2022, №3534/41/222022 від 22.03.2022, №3536/41/22-2022 від 23.03.2022, №3538/41/22-2022 від 24.03.2022, №3541/41/22-2022 від 25.03.2022, №3541/41/22-2022 від 26.03.2022, №3547/41/22-2022 від 27.03.2022, №3557/41/22-2022 від 28.03.202).

Стосовно доводів позивача про те, що його двічі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, відповідач зазначив , що наказ ДПП № 230 від 28.03.2022 «Про застосування до працівників УПП в Чернігівській області ДПП дисциплінарних стягнень» та наказ ДПП №665 о/с від 28.03.2022, яким була реалізація дисциплінарного наказу та звільнення позивача зі служби були скасовані з виплатою останньому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Відтак, у подальшому було призначено повторне службове розслідування з метою відновлення порушених прав в частині надання пояснень, подання доказів тощо, а тому у даному випадку не відбулося подвійного притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, відповідач наголошував, що всьому особовому складу управління патрульної поліції в Чернігівській області було доведено про заборону без дозволу керівника покидати місто Чернігів.

Додатково відповідач зазначив, що згідно статті 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення, застосоване з порушенням вимог цього Статуту, скасовується як незаконне керівником, який його застосував, або прямим керівником.

Протягом двох місяців з дня підписання наказу про застосування дисциплінарного стягнення прямий керівник посадової особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, має право його скасувати, пом`якшити або застосувати суворіше дисциплінарне стягнення, якщо встановить невідповідність такого стягнення ступеню тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та вини.

При цьому, дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків (ч.2 ст. 29 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України).

Позивач не погоджуючись з доводами, відповідача, викладеними у відзиві на позов подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що 19.03.2022 року, керуючись наказом НП України від 10.03.2022 року № 190, він вивіз дружину ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до АДРЕСА_1 . У зв`язку із повною зупинкою транспортного сполучення в Чернігівській області він не мав можливості повернутись до м. Чернігова.

Керуючись вказаним наказом НП України, 20.03.2022 року позивач звернувся до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме до ВП № 1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області. 20.03.2022 року Т.в.о. начальника ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області майор поліції ОСОБА_4 офіційно сповістив керівництво ГУНП в Чернігівській області про місце проходження позивачем служби. Крім того, 21.03.2022 року в ході телефонної розмови сам позивач повідомив командиру взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП НП України старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 про евакуацію ним дружини та малолітнього сина з м. Чернігова, про відсутність транспортного сполучення і неможливість повернутись до м. Чернігів, а також про місце несення служби. Крім того, 22.03.2022 року через месенджер WhatsApp про вказані обставини він повідомив командира батальйону УПП в Чернігівській області ДПП НП України ОСОБА_6 .

Відповідач не погоджуючись з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив подав до суду заперечення, в яких зазначив, що довідка від 31.03.2022 нібито видана т.в.о. начальника ВП№1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області майором поліції ОСОБА_7 . Дана довідка не містить, ані реєстраційного номера, ані печатки установи, а містить тільки дату її видачі. Крім того незрозумілий Графік, який ніким не затверджений та не підписаний особою, яка його склала, що є порушенням вимог пункту 3 розділу XIII Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, яка затверджена Наказом МВС України № 357 від 27.04.2020. Відповідно до якого «Наряди поліції несуть службу відповідно до графіків чергувань, затверджених у встановленому порядку керівниками органів (підрозділів) поліції або особами, які виконують їх обов`язки, а в разі ускладнення оперативної обстановки до несення служби долучаються додаткові наряди поліції за рішенням керівників органів (підрозділів) поліції». Більше того, ВП№1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області майором поліції ОСОБА_7 не є юридичною особою, а на пряму підпорядковуються начальнику Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області полковнику поліції ОСОБА_8 , який в свою чергу підпорядковується начальнику ГУНП в Чернігівській області полковнику поліції Нідзельському В. Відповідно, ані на довідці, ані на графіку відсутні підписи керівників про несення служби ОСОБА_9 у їх підпорядкуванні.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті позовних вимог на 06.02.2024.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 29.03.2024.

Від позивача та представника відповідача до суду надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Враховуючи викладене, а також приписи статті 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 19.04.2018. (ОРГАН ВИДАЧІ 7423).

Судом встановлено, що позивач з 07.11.2015 року проходив службу в Національній поліції України та з 14.06.2021 перебував на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Чернігівській області.

28.03.2022 до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції надійшов рапорт командира роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП капітана поліції ОСОБА_10 щодо невиходу на службу без поважних причин у період часу з 21.03.2022 по 28.03.2022 інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин викладених в рапорті командира роти №2 ОСОБА_10 , наказом УПП в Чернігівській області ДПП № 34 від 28.03.2022 було призначено службове розслідування та утворена дисциплінарна комісія по факту невиходу на службу без поважних причин, зокрема інспектора взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 у період з 21.03.2022 по 28.03.2022.

28.03.2022 начальником управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Миколою Прищепа було затверджено Висновок службового розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у невиході на службу без поважних причин у період з 21.03.2022 до 28.03.2022 та інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 , що виразилось у невиході на службу без поважних причин у період з 25.03.2022 до 28.03.2022.

За результатом проведеного службового розслідування, на підставі статей 1, 11, 12, 13, 14, 19, 20, 21 Дисциплінарного статуту, висновку службового розслідування від 28.03.2022 та на виконання вимог підпункту 2 пункту 9 розділу VI, пункту 1 розділу VIІ Порядку проведення службових розслідувань, наказу Національної поліції України «Про затвердження переліку посад керівників Національної поліції України та їх повноважень щодо застосування заохочень і дисциплінарних стягнень» від 04.10.2018 № 929, на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції було подано клопотання (Вих. № 3554/41/22/01-2022 від 28.03.2022) про порушення питання про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 28.03.2022 №230 «Про застосування до працівників УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень», зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушення вимог пунктів 1,2,4,5,8 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказ Департаменту патрульної поліції № 230 від 28.03.2022р. був реалізований наказом ДПП № 665 о/с від 28.03.2022р. «По особовому складу», згідно якого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Ознайомити, зокрема, ОСОБА_1 з наказом про призначення службового розслідування, відібрати пояснення по факту не виходу на службу, а також іншими матеріалами розслідування у дисциплінарної комісії не було можливості у зв`язку з активними бойовими діями, зокрема в місті Чернігові та знаходженням ОСОБА_1 поза межами міста Чернігова.

Після закінчення активних бойових дій на території Чернігівської та Київської областей, Департаментом патрульної поліції були перевірені матеріали по всій території України, за результатом яких були прийняті рішення про звільнення поліцейських з лав Національної поліції.

У зв`язку з виявленням низки процесуальних порушень, заступником начальника управління начальника відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення капітаном поліції Арсаланом Сам-Далірі на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_12 була підготовлена доповідна записка від 12.05.2022 №5461/41/2-2022, про виявлені недоліки з пропозицією повторно провести службові розслідування з урахуванням вимог Дисциплінарного статуту із внесеними змінами, які набули чинності 01.05.2022. Так, зі змісту доповідної записки, а саме абз. 2 стор. 1 вбачається, що службові розслідування, проведені під час дії правового режиму воєнного стану, у зв`язку з прогалинами в законодавстві, містять недоліки щодо процедури отримання пояснень у працівників до яких були застосовані дисциплінарні стягнення (неможливість опитати особу та запросити для надання пояснень у зв`язку з евакуацією, збої в роботі телекомунікаційних систем, зупинення роботи поштових сервісів тощо), що не виключає наявність в їх діях дисциплінарного проступку (в переважній більшості з них це невихід на службу без поважних причин, невиконання наказів керівництва).

Керуючись, статтею 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, наказом Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 № 281 «Про скасування наказів ДПП про застосування дисциплінарних стягнень», зокрема був скасований наказ Департаменту патрульної поліції «про застосування до працівників Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» від 28.03.2023 № 230, зокрема в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 .

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 3 785 о/с «По особовому складу» скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 28.03.2022 № 665 о/с в частині звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» по управлінню патрульної поліції Чернігівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти №2 батальйону, з 28 березня 202 року. Вирішено виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.03.2022 до 12.05.2022.

Наказом УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» № 576 від 14.05.2022р. призначено службове розслідування у формі письмового провадження з метою повною. Усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни, в тому числі інспектором взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей наявних у матеріалах службового розслідування актів про відсутність на службі, складених уповноваженими особами у приміщенні УПП в Чернігівській області ДПП, на яких відображено печатки вхідної кореспонденції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції за №3531/41/22-22 від 21.03.2022, №3534/41/222022 від 22.03.2022, № 3536/41/22-2022 від 23.03.2022, №3538/41/22-2022 від 24.03.2022, №3541/41/22-2022 від 25.03.2022, №3541/41/22-2022 від 26.03.2022, №3547/41/22-2022 від 27.03.2022, №3557/41/22-2022 від 28.03.202, останні складені про відсутність на службі 21.03.2022, 22.03.2022, 23.03.2022, 24.03.2022, 25.03.2022, 26.03.2022, 27.03.2022, 28.03.2022 без поважних причин інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

За результатами зазначеного службового розслідування складений «Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, що виразилось у невиході на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану», який затверджено начальником Департаменту патрульної поліції Євгенієм Жуковим 24.05.2022 наказом Департаменту патрульної поліції від 25.05.2022 № 314 «Про застосування до працівника УПП в Чернігівській області ДПП дисциплінарного стягнення» (далі наказ ДПП № 314 від 25.05.2022), зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1,2,4,5,8 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 , застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

31.05.2022 наказ Департаменту патрульної поліції № 314 від 25.05.2022 був виконаний шляхом особистого ознайомлення з ним ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис на останньому аркуші копії наказу.

Наказ Департаменту патрульної поліції № 314 від 25.05.2022 був реалізований наказом ДПП № 810 о/с від 31.05.2022р. «По особовому складу» (далі наказ ДПП № 810 о/с від 31.05.2022р.), згідно якого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач не погоджуючись з даними наказами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25.05.2022 № 314 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31.05.2022 № 810 о/с про звільнення зі служби в поліції звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту Закон № 580 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580 Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 3 Закону № 580 обумовлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Проходження служби в органах поліції регламентується спеціальним законодавством, зокрема, Законом № 580 та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут).

Так, основні обов`язки поліцейського визначені ст. 18 Закону № 580, а саме поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом (ч. 4 ст. 18 цього Закону).

Частиною першою статті 59 Закону № 580 обумовлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Нормативно-правовим актом, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, є Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (тут і надалі Дисциплінарний статут у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом преамбули Дисциплінарного статуту, дія останнього поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

В статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною другою статті 1 Дисциплінарного статуту обумовлено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до частини 1,2 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Частинами першою та другою статті 19 Закону № 580 визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як зазначено в статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно частин 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (частини друга статті 77 Закону № 580).

Частини перша - четверта статті 14 Дисциплінарного статуту визначають, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною шостою статті 14 Дисциплінарного статуту обумовлено, що службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до частини сьомої статті 14 Дисциплінарного статуту у разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Повноваження керівників щодо застосування дисциплінарних стягнень регулюються частинами сьомою, восьмою статі 20 Дисциплінарного статуту.

Так, згідно вказаних норм, керівник, який перевищив надані йому дисциплінарні повноваження, несе відповідальність відповідно до цього Статуту. Дисциплінарне стягнення, застосоване з порушенням вимог цього Статуту, скасовується як незаконне керівником, який його застосував, або прямим керівником. Протягом двох місяців з дня підписання наказу про застосування дисциплінарного стягнення прямий керівник посадової особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, має право його скасувати, пом`якшити або застосувати суворіше дисциплінарне стягнення, якщо встановить невідповідність такого стягнення ступеню тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та вини.

За встановленими обставинами, відповідачем у зв`язку з недотриманням процедури під час проведення службового розслідування призначеного наказом від 28.03.2022 № 34, а саме не відібрання пояснень у поліцейського, відносно позивача було призначено нове службове розслідування наказом від 14.05.2022 № 576, а накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були скасовані як передчасні.

Як слідує з вказаних наказів від 28.03.2022 № 34 та від 14.05.2022 № 576 службові розслідування призначалися за фактом відсутності позивача на службі, зокрема невихід на службу без поважних причин.

Водночас, суд зазначає, що Дисциплінарний статут не наділяє правом відповідача скасовувати накази відносно поліцейського про звільнення зі служби в поліції саме як передчасні та призначати повторне службове розслідування. Крім того, Дисциплінарним статут чітко визначено, що відносно поліцейського може проводитися одне службове розслідування, навіть за умови вчинення більше двох дисциплінарних порушень, при цьому єдиним випадком обумовленим для проведення нового службового розслідування є вчинення поліцейським іншого дисциплінарного проступку під час проведення відносно нього службового розслідування.

Як було встановлено судом в ході судового розгляду справи, позивач після 28.03.2022 (звільнення зі служби з поліції) та 14.05.2022 (поновлення та відсторонення від виконання службових обов`язків) не вчиняв іншого дисциплінарного проступку, а тому і підстав для проведення нового службового розслідування у відповідача були відсутні.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Таким чином, дії відповідача стосовно призначення нового (повторного) службового розслідування не можуть вважатися такими, що переслідували законну мету захисту прав позивача, а свідчать про те, що відповідач діяв поза межами повноважень визначених Конституцією та законами України з метою виправлення власних помилок.

Суд звертає увагу, що відповідач своїми діями створив ситуацію, що за один дисциплінарний проступок за фактом відсутності на службі, невиконання службових обов`язків у зв`язку з військовою агресією російської федерації та введенням воєнного стану на території України, відносно позивача проведено два службових розслідування та складено висновки, якими запропоновано звільнити позивача зі служби в поліції, а також було винесено два накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Вказані дії відповідача суперечать положенням статті 14 Дисциплінарного статуту (заборона проводити два службових розслідування за один вчинений дисциплінарний проступок) та статті 61 Конституції України (заборона двічі притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 620/5085/22.

Адміністративний суд у силу вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен перевірити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Отже, вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає дотримання порядку проведення службового розслідування та з`ясування наявності складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Щодо доводів позивача про те, що всупереч приписам частини першої та другої Дисциплінарного статуту до нього застосовано дисциплінарне стягнення пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку, суд зазначає наступне.

У відповідності до частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно частин першої-другої статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування, зокрема, зазначаються: дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для призначення службового розслідування; обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; пояснення поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

В силу вимог частин першої та другої статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

З аналізу викладених норм слідує, що: накладенню дисциплінарного стягнення передує службове розслідування, прийняття рішення про його проведення належить до дискреційних повноважень керівника; висновок службового розслідування - це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції; дисциплінарне стягнення на поліцейського може бути накладено не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку, який у разі проведення службового розслідування, вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

З матеріалів справи слідує, що відносно позивача проведено два службових розслідування, в яких надавалася оцінка факту відсутності на службі, невиконання службових обов`язків у зв`язку з військовою агресією російської федерації та введенням воєнного стану на території України.

Так, висновок за результатами першого службового розслідування був затверджений 28.03.2022 начальником Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції ОСОБА_13 , а висновок за результатами другого службового розслідування був затверджений 24.05.2022 начальником Департаменту патрульної поліції ОСОБА_14 . При цьому, обидва зазначених висновки є чинними.

Враховуючи вимоги положень статей 16 та 21 Дисциплінарного статуту, суд дійшов висновку, що факт порушення позивачем службової дисципліни, який виразився у відсутності на службі, невиконання службових обов`язків у зв`язку з військовою агресією російської федерації та введенням воєнного стану на території України, був встановлений 28.03.2022 за результатами якого був затверджений висновок, а тому перебіг строку застосування дисциплінарного стягнення до позивача розпочався 28.03.2022, з дня затвердження даного висновку, і сплив 29.04.2022, що свідчить про те, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення за вчинений дисциплінарний проступок після 29.04.2022 порушує вимоги статті 21 Дисциплінарного статуту, тобто дисциплінарне стягнення застосовано до позивача поза межам місячного строку.

Суд зазначає, що важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, строків проведення службового розслідування та прийняття за наслідками відповідного наказу, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.

Недотримання строків притягнення до дисциплінарної відповідальності суб`єктом владних повноважень порушує принципи правової визначеності, викликає у особи сумніви щодо прозорості та відкритості проведення перевірки, прийняття за її наслідками безстороннього, законного рішення.

В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11 остаточне рішення від 27.05.2013, §137), вказавши, що «…строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від суддів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень».

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція щодо значимості процедурних порушень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Дослідивши зміст спірних правовідносин та допущені порушення, суд зауважує, що зазначені процедурні порушення передували винесенню наказів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, та є такими, що впливають на зміст оскаржуваних рішень, а отже свідчать про неправомірність спірних рішень відповідача.

Таким чином, враховуючи, що зазначені процедурні порушення передували винесенню наказів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, суд дійшов висновку, що у своїй сукупності встановлені порушення ставлять під сумнів законність наказів від 25.05.2022 № 314 «Про застосування до працівника УПП в Чернігівській області ДПП дисциплінарного стягнення» та від 31.05.2022 № 810 о/с «По особовому складу», яким звільнено позивача зі служби в поліції, та є достатньою підставою для визнання їх протиправними та скасування.

При цьому, суд враховує, що склад дисциплінарного проступку відповідач убачав у самоусуненні позивача від виконання службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Чернігівської області, невиконанні наказів керівництва УПП в Чернігівській області ДПП та Національної поліції України, а також самовільному залишенні, без будь-якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів) та невжиття заходів щодо повернення до місця дислокації УПП в Чернігівській області ДПП.

Так, у висновку службового розслідування зазначено, що «… опитаний під час проведення службового розслідування інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_1 пояснив, що, перебуваючи на службі у період з 24.02.2022 по 19.03.2022, велись активні бойові дії в м. Чернігів. За місцем проживання опитаного АДРЕСА_2 було відсутнє електро-, тепло-, водо- та газопостачання. Опитаний має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ). У зв`язку з постійними обстрілами житлових районів та, від сутності зелених коридорів для евакуації, на підставі наказу Голови Національної поліції України від 10.03.2022 № 190, 19.03.2022 здійснено виїзд з м. Чернігова з метою супроводу дитини в м. Мена, Корюківського району, Чернігівської області за допомогою волонтерів.

Перебуваючи в м. Мена, згідно наказу Голови Національної поліції України від 10.03.2022 № 190, 20.03.2022 у зв`язку з повним зупиненням транспортного сполучення, а також вихованням дитини до 18 років, можливості повернутись до місця несення служби не мав. 20.03.2022 лейтенант поліції ОСОБА_15 прибув до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік до ВП № 1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, де проходив службу до 31.03.2022 та видана відповідна довідка т.в.о. начальника ВП № 1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_16

19.03.2022 повідомити безпосередніх керівників не було можливості через відсутність мобільного зв`язку на території м. Чернігів та живлення електромережі (відсутність можливості зарядити телефон). 20.03.2022 т.в.о. начальника Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області сповіщено керівництво ГУНП в Чернігівській області про те, що лейтенант поліції ОСОБА_15 зареєструвався та став на облік. Також, опитаний став на облік як внутрішньо переміщена особа та отримав відповідну довідку. 21.03.2022 опитаному зателефонував заступник командира взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівські області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_17 , якому лейтенант поліції ОСОБА_15 повідомив своє місце перебування. 22.03.2022 за допомогою месенджеру «WhatsApp» сповістив командира батальйону ОСОБА_18 Повернутись до м. Чернігів не було можливості за відсутності транспортного сполучення та активних бойових дій.».

Однак зазначені доводи та обставини залишилися поза межами дослідження при проведенні службового розслідування, їм не було надано належної правової оцінки в розрізі відповідності обраного відповідачем виду стягнення критеріям співмірності та пропорційності, а лише відображено у висновку службового розслідування.

При цьому, суд зазначає, що згідно наданої позивачем довідки за підписом т.в.о. начальника ВП № 1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Олександра Алексенко від 21.03.2022, лейтенант поліції ОСОБА_1 дійсно з 20.03.2022 року прибув до Відділення поліції № 1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області і по 31.03.2022 проходив службу в зазначеному підрозділі, залучався до охорони громадського порядку, забезпечення публічної безпеки та боротьбі зі злочинністю на території обслуговування підрозділу.

Слід зауважити, що доводи відповідача про те, що зазначена довідка не містить ані реєстраційного номера, ані печатки установи, а містить тільки дату її видачі суд зазначає, що вказані обставини не були відображені у висновку службового розслідування, тому не приймаються судом до уваги, оскільки важливим для правильного вирішення спору мають обставини, які зазначена довідка відображає. При цьому, відповідачем жодним чином не спростовано доводів вказаної довідки, зокрема не надано до суду доказів, які б свідчити про недостовірність відображених у ній даних.

Крім того, відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення не досліджено обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, попередню поведінку позивача, його ставлення до виконання службових обов`язків, взаємозв`язок між проступком та його наслідками.

Отже, відповідач по-перше, двічі провів шодо одних і тих самих обставин службове розслідування, по-друге, застосував дисциплінарне стягнення до позивача поза межами місячного строку, по-третє, не врахував обставин виконання службових обов`язків позивачем в іншому відділку поліції та не дослідив співмірність обраного виду стягнення складу, характеру та наслідки вчиненого дисциплінарного проступку.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Як обумовлено приписами ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як обумовлено частинами другою, третьою статті 77 Закону № 580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуваний наказ про звільнення підлягає скасуванню, а також те, що останнім робочим днем позивача було 31 травня 2022 року, позовна вимога позивача про поновлення його на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення ОСОБА_1 на службі в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 01.06.2022 року, а не з 31.05.2022 року як просить позивач.

У відповідності до приписів частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок № 100).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку № 100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У той же час, ч. 2 ст. 94 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції повинен визначатися Міністерством внутрішніх справ. Дані норми є відсилочними та обумовлюють існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським, яким є Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі Порядок №260).

Норми Порядку № 260 закріплюють необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу, виходячи з календарних днів такого прогулу. Водночас, відповідно до п. 2 Порядку №260, останній набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 за №141-142, отже, він набрав чинності 07.11.2015 (окрім норм, визначених п. 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення»).

У даній справі, період вимушеного прогулу позивача тривав з 01 червня 2022 (дата, яка слідує за датою з якої позивача звільнено) по 17 квітня 2024 (дата розгляду по суті цієї справи), тобто, як протягом дії Порядку №100, так і Порядку №260, з урахуванням чого слід обраховувати середнє грошове забезпечення позивача.

Враховуючи, що 31.05.2022 був останнім робочим днем позивача, за який йому мало бути нараховано та виплачено грошове забезпечення, тому стягненню підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з наступного дня 01.06.2022.

Отже, у період з 01.06.2022 по 17.04.2024 застосуванню під час обчислення середньомісячної заробітної плати підлягають положення Порядку № 100, з урахуванням положень Порядку № 260. У вказаний період кількість календарних днів становила 686 день.

Відповідно до відомостей довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Департаментом патрульної поліції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 за січень лютий 2022 року (заперечення щодо змісту якої сторони суду не заявили) середньомісячна заробітна плата позивача становить 12588,83 грн, а середньоденна заробітна плата складає 426,74 грн.

Як обумовлено приписами розділу ІІ Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до відомостей довідки виданої Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 у період часу з 01.04.2022 по 31.05.2022 відпрацював 14 робочих днів, відтак середня заробітна плата обчислена виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, розрахована наступним чином: 426,74 грн. х 686 календарних днів, що становить у загальному розмірі 292 743,64 грн.

На підставі викладеного, суд вказує про необхідність стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2022 по 17.04.2024 у розмірі 292 743 (двісті дев`яносто дві тисячі сімсот сорок три) грн 64 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

При цьому, роботодавцем під час виплати позивачу середнього заробітку необхідно самостійно здійснити відрахування обов`язкових податків та зборів.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх частково.

Рішення в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Всупереч викладеним положенням належних і достатніх доказів, які б свідчили про порушення позивачем службової дисципліни та відповідно, наявність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано не було.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки він звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до суду, водночас позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідач на його користь судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25.05.2022 № 314.

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31.05.2022 № 810 о/с про звільнення зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0000089) інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону, з 31.05.2022 року відповідно до п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

4. Поновити ОСОБА_1 на службі в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 01.06.2022 року.

5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 01.06.2022 року.

6. Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2022 по 17.04.2024 (день ухвалення рішення у справі) у розмірі 292 743 (двісті дев`яносто дві гривні сімсот сорок три) грн 64 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 13 228 (тринадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн 94 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

8. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.