Справа № 120/10195/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10195/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

17 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у врахуванні при призначенні пенсії за віком довідки про доходи від 20.03.2023 №4 та обрахунку пенсії відповідно до ст.19, 64, 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, з врахуванням довідки про доходи від 20.03.2023 №4 відповідно до ст.19, 64, 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дня звернення до територіальних органів Пенсійнго фонду України - 31.01.2023 та виплачувати її в подальшому.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.01.2024 у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 04.03.2005 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 01.11.2008 виплату пенсії за вислугу років позивачу призупинено, оскільки він працевлаштувався з 21.10.2008 на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Згідно заяви від 31.03.2023, у зв`язку з досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

Водночас, позивач вважає, що відповідачем протиправно при визначенні пенсії за віком не враховано довідку про доходи від 20.03.2023 №4 та не проведено обрахунок пенсії за віком відповідно до ст.ст. 19, 64, 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган при призначенні пенсії за віком не мав підстав для обрахунку розміру пенсії виходячи лише з відомостей про заробітну плату за 60 місяців (з лютого 2018 року по січень 2023 року), які містяться в довідці від 20.03.2023 №4, адже, проведення обрахунку пенсії у такий спосіб, нормами чинного законодавства не передбачено.

Суд першої інстанції зазначив, що норми Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 застосовується лише для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Більш того, положення Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються для обрахунку розміру пенсії, а встановлюють лише право та умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 40 Закону №1058 передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

В силу положень частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Суд зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону N 1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону N1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону N 1058.

Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.

Згідно заяви від 31.01.2023, у зв`язку з досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, обчислену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, позивач посилаючись на приписи ст. 19, 64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено у визначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 16 Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Тобто норми Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 застосовується лише для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Більш того, положення Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються для обрахунку розміру пенсії, а встановлюють лише право та умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Суд наголошує, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», на які посилається позивач, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком не є чинними, що свідчить про відсутність законних підстави для врахування положень цих статей пенсійним органом.

Отже, перерахунок пенсії осіб з врахуванням середнього заробітку для обчислення пенсії здійснюється виключно за нормами Закону №1058.

Відтак, враховуючи, що позивач скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, він має право на здійснення її перерахунку у порядку визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Як зазначає відповідач, на виконання вказаної норми в розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 взято заробітну плату за період 60 місяців з 01.07.1995 по 30.06.2000, що була в матеріалах його пенсійної справи та з 01.07.2000 по 30.09.2022 за даними персоніфікованого обліку.

Тобто пенсійним органом частково враховано дані про заробітну плату, що містяться в довідці від 20.03.2023 №4, однак не було враховано заробітну плату за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року.

Суд зазначає, що з 1 січня 2021 року набрали чинності зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України, якими передбачено подання єдиної звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податку на доходи фізичних осіб щокварталу (замість щомісяця).

Строки подання такої звітності згідно з Податковим кодексом України становлять 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Тобто, дані про страховий стаж та заробітну плату за четвертий квартал 2022 року відображаються в Реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування не раніше середини першого кварталу 2023 року, дані за перший квартал 2023 року не раніше середини другого кварталу 2023 року.

Водночас, оскільки на дату звернення ОСОБА_1 із заявою від 31.01.2023 відомості про заробітну плату за період з 01.10.2022 по 31.01.2023 були відсутні, розрахунок пенсії було взято заробітну плату за період 01.07.2000 по 30.09.2022 за даними персоніфікованого обліку.

При цьому, суд звертає увагу, що пенсійний орган при призначенні пенсії за віком не мав підстав для обрахунку розміру пенсії виходячи лише з відомостей про заробітну плату за 60 місяців (з лютого 2018 року по січень 2023 року), які містяться в довідці від 20.03.2023 №4, адже, проведення обрахунку пенсії у такий спосіб, нормами чинного законодавства не передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.