Справа № 750/3915/24
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/3915/24
Провадження № 2-а/750/75/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мойсієнко К.А.,

за участю позивача Бережинського О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 2 роти № 3 БУПП в Чернігівській області лейтенанта поліції Шванського Андрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

20 березня 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови від 11 березня 2024 року серії БАД № 481155 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Обґрунтував позивач свій позов тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а вказана постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями, не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Карапути Л.В. від 22 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Проте, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 № 887/0/15-24 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 31 КАС України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначила, що вимоги позивачем є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними і допустимих доказами, а незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому заперечував доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, а також вказав, що відеозапис з патрульного автомобіля здійснено з порушенням порядку, передбаченого ч. 1 ст. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а тому не може бути доказом у даній справі. Крім того, поліцейським було порушення розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки відхилено клопотання ОСОБА_1 про надання можливості скористатися допомогою адвоката.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З постанови серії БАД № 481155, винесеної 11 березня 2024 року інспектором взводу № 2 роти № 3 БУПП в Чернігівській області лейтенантом поліції Шванським А.О. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП вбачається, що 28 лютого 2024 о 20 год. 32 хв. в м. Чернігові на регульованому перехресті пр-т Перемоги та вул. П?ятницька водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи поворот праворуч, не надав переваги в русі пішоходу, який переходив проїзну частину, на яку водій повертав, чим порушив п. 16.2 ПДР.

У п. 7 постанови зазначено, що до неї додається відеозапис з відео-реєстратора; пояснення ОСОБА_1 ; клопотання про перенесення розгляду справи, надання можливості скористатися послугами адвоката та ознайомлення з матеріалами справи; повідомлення про запрошення до підрозділу поліції, оскільки розгляд справи відкладався.

Позивач у пунктах 8 та 9 оскаржуваної постанови поставив свій підпис у графі, що права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП йому роз`яснені, а також підпис про отримання копії постанови.

З оглянутого судом відеозапису вбачається, що позивач, повертаючи праворуч з вулиці П`ятницької на проспект Перемоги в м. Чернігові, не надав переваги пішоходу, який перетинав проспект та перебував на проїжджій частині. Пішохід перебував вже ближче до середини проїжджої частини, оскільки перетнув дві полоси руху автомобілів у протилежному напрямку, і в цей час позивач здійснив поворот праворуч.

Так, на 14 (чотирнадцятій) секунді відеозапису вбачається автомобіль позивача, який тільки починає здійснення повороту праворуч, при цьому пішохід вже знаходяться на пішохідному переході.

Таким чином, доводи позивача щодо того, що під час руху його автомобіля при виїзді на проспект Перемоги, пішохід перебував на тротуарі, спростовуються відеозаписом, наданим позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до п. 16.2 ПДР, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Згідно п. 1.10 ПДР термін «дати дорогу» має наступне значення - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Вищезазначений пункт встановлює заборону водію у здійсненні будь-якого маневру, в тому числі продовження свого руху навіть якщо є теоретична можливість змусити інших учасників, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Пунктом 4.16 а) ПДР надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора. Таким чином, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які в свою чергу, мають перевагу в русі.

Аналогічні вимоги щодо надання дороги водіями пішоходам наведені у п.п. 18.1,18.2 ПДР.

Так, згідно п.18.1 ПДР, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до п.18.2 ПДР, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, на пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід.

Для виконання вимоги вищевказаних пунктів водій транспортного засобу обов?язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися. При цьому, водієві забороняється здійснювати об?їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Крім того, згідно п. 1.7. ПДР, водії зобов?язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

У зв?язку з цим, саме водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 751/4821/17.

Таким чином, позивач, здійснюючи на регульованому перехресті поворот праворуч та не надавши дорогу пішоходу, який згідно ПДР мав перевагу в русі, порушив п. 16.2 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку (посадова встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (Застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення) поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп?яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. (абзац 7 ч. 1 ст. 40).

Таким чином, ця стаття дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема, із відеотехніки, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, в тому числі і відеозаписи, отримані із відео реєстратора поліцейського.

Так, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: відео з п/в (портативний відеореєстратор) № 470560, № 472978 та відеореєстратора 70MAI (Xiaomi), які є технічними засобами, за допомогою яких було здійснено фіксацію обставин справи.

Згідно ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення оспорить допущене порушення i адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов?язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Виходячи зі змісту вказаної вище норми, поліцейський не зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення вчинене у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, навіть якщо особа оспорює його.

Необґрунтованим є твердження позивача щодо обмеження його у праві отримувати правову допомогу під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права тощо.

Поліцейський, згідно із законодавством, у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він своїми правами і в який спосіб.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 2 ст. 122 КУПА не передбачає застосування адміністративного арешту.

Відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку поліцейський жодним чином не обмежував позивача у користуванні правовою допомогою та надав позивачу достатньо часу для залучення фахівця у галузі права.

Оскільки позивач мав змогу скористуватися правовою допомогою в телефонному режимі, а отже всі твердження стосовно позбавлення його права отримувати правову допомогу є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі № 750/11909/23.

Слід також зазначити, що під час спілкування з поліцейськими позивач подав письмове клопотання про перенесення розгляду справи з посиланням на те, що адвокат не має змоги приїхати на місце, а отже йому необхідний додатковий час для вивчення всіх обставин справи та доказів.

Відповідно до підпункту 5 пункту 5 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Поліцейський, як особа, яка уповноважена на розгляд справи, діючи згідно чинного законодавства, розглянув відповідне клопотання та відмовив позивачу у його задоволенні.

При цьому, поліцейський роз`яснив позивачу своє рішення.

Після того, як поліцейський відмовив у задоволенні клопотання позивача, останній повідомив, що потребує медичної допомоги. Саме у зв`язку з погіршенням самопочуття позивача та госпіталізацією його до лікарні, поліцейським все ж таки було прийнято рішення щодо перенесення розгляду справи на 09 год. 30 хв. 11.03.2024. Про дату, час та місце розгляду справи позивача було сповіщено письмовим повідомленням.

11.03.2024 о 09 год. 34 хв. в приміщенні Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП, інспектором взводу № 2 роти № 3 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенантом поліції Шванським А.О. була розглянута справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП за результатом розгляду якої винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 481155.

За результатом розгляду справи, інспектором прийнято рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв?язку з чим, відносно останнього винесена оскаржувана постанова серії БАД № 481155 від 11.03.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст. 77 КАС покладено обов`язок доказування відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 241-246, 272, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, код - 40108646), інспектора взводу № 2 роти № 3 БУПП в Чернігівській області лейтенанта поліції Шванського Андрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після його проголошення.

Суддя