Справа № 295/14171/23
Суддя: Мойсюк М.І
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/14171/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чішман Л.М.

Суддя-доповідач - Мойсюк М.І

18 квітня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мойсюка М.І

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

секретаря судового засідання: Смілянець А. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор 1 полку 4 роти 2 взводу батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Усенко Оксана Анатоліївна про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор 1 полку 4 роти 2 взводу батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Усенко О. А. про скасування постанови.

Посилався на те, що 7 жовтня 2023 року інспектор взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Усенко О.А. винесла постанову серії ГАА №1199865, якою притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Зі змісту постанови слідує, що 7 жовтня 2023 року біля 00:26 годині за адресою: АДРЕСА_1 , позивач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме, зателефонувавши на спецлінію 102, повідомив про те, що у нього виник конфлікт із невідомими, у яких є предмет, схожий на пістолет, хоча цього факту насправді не було.

Оскаржувану постанову відповідача ОСОБА_1 вважає незаконною і такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, а тому посилаючись на ці обставини просив про задоволення позову.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 2 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та задовольнити позов.

Зокрема вважає, що адміністративне стягнення, застосоване до нього, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи з огляду на протиправність дій поліцейського. Спірну постанову вважає незаконною і такою, що винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, без посилання на дійсні обставини справи, без врахування зауважень та пояснень позивача, відсутності доказів правопорушення, без допиту свідків.

Окрім цього вважає абсурдним посилання у спірній постанові на те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки працівниками поліції не проводився огляд на стан сп`яніння.

Умислу на виклик поліції та надання неправдивої інформації не мав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції встановив і правильно виходив з того, що рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 7 жовтня 2023 року інспектор взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Усенко О.А. винесла постанову серії ГАА №1199865 від 07.10.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнула до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штраф у розмірі 3400 гривень.

Зі змісту постанови слідує, що 7 жовтня 2023 року об 00:26 годині в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме, зателефонувавши на спецлінію 102, повідомив, що у нього виник конфлікт із невідомими, у яких є предмет, схожий на пістолет, хоча цього факту насправді не було.

Згідно приписів статті 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються з урахуванням статті 251 КУпАП, відповідно до якої, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 268 КУпАП також визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Вищенаведене кореспондується з приписами статей 9, 72 КАС України, відповідно до змісту яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд першої інстанції правильно виходив з того і зазначене вбачається з матеріалів справи, що винесення відповідачем спірної постанови і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає дійсним обставинам справи з дотриманням встановленої процедури.

Так, згідно даних відеозапису події, на виклик служби 102 від 07.10.2023 року, здійсненого об 00:26 годині прибула інспектор поліції ОСОБА_2 . В ході з`ясування обставин позивач пояснив, що незнайомі йому особи, у одязі працівників поліції, провокували його на бійку, імітували застосування фізичної сили.

В ході цього інциденту, ОСОБА_1 поводився агресивно та зухвало, виражався нецензурною лайкою, ображав зазначених осіб, повідомляв, що наступного дня вони будуть звільнені з посад та будуть працювати в народному господарстві тощо.

Встановлено, що особами зазначеного інциденту були працівники роти поліції особливого призначення, які стали очевидцями події, що трапилася 07.10.2023 року, а саме - наїзду автомобіля на самокат позивача.

Останні мали розпізнавальні знаки поліції: жетони, шеврони, були одягнені у формений одяг, перебували в червоних беретах зі знаком підрозділу та повідомили інспектору, що двічі представились позивачу.

Зазначене також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повідомленнями зі служби 102, відповідно до яких 07.10.2023 року об 01:12 і 02:13 годині за адресою: місто Житомир, вул. Миколи Сціборського ОСОБА_1 скаржився на працівників поліції, які світять йому ліхтариком в очі та не дозволяють поїхати у відділок поліції для написання заяви, відмовляються приймати заяву.

Правильними є також висновки суду і в частині дотримання процедури накладення стягнення.

Встановлено, що інспектор поліції ОСОБА_2 повідомила позивачу про початок розгляду справи, роз`яснила права, передбачені статтями 63 Конституції України і 268 КУпАП.

Позивачу надано можливість ознайомитись з усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, проте останній не скористався такими правами, зі спірною постановою ознайомлюватися відмовився, жодних клопотань чи заяв від нього не надійшло.

Суд правильно визнав належними та допустимими доказами запис з нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Питання щодо використання нагрудних відеокамер прямо регулюється Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 100 від 03.02.2016 року.

Так, відповідно до п.3.1 Інструкції, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції здійснюється на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 3.3 і 3.5 Інструкції передбачено, що нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно - при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, - при перевірці документів, - при арешті або затриманні особи, - при поверхневому огляді, - при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, - при наданні допомоги особам, - у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинне бути записане безперервно.

Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Разом з тим позивач, в розумінні статей 9, 72, 77 КАС України, не надав жодних доказів того, що відповідач порушив порядок розгляду справи, як і не наведено інших обґрунтованих підстав, що слугували б для задоволення позовної заяви та скасування спірної постанови.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувався у відповідності до норм чинного законодавства, позивач не був жодним чином обмеженим у реалізації будь-яких прав.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкціям статті 183 КУпАП.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача є правомірними та свідчать про законність прийнятого ним рішення стосовно винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мойсюк М.І

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.