Справа № 200/1360/24
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 квітня 2024 року Справа №200/1360/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, 3 ),

2) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає в неправильному розрахунку пенсії ОСОБА_1 , при призначенні пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме не врахуванні довідок про заробітну плату від 05.03.2015 №01-428/1 та від №01-428/2, не зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1986 по 30.06.1987 року та періоду роботи з 08.04.2022 по 30.06.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області обчислити пенсію позивачу з урахуванням довідок про заробітну плату від 05.03.2015 №01- 428/1 та №01-428/2, зарахувати до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1986 по 30.06.1987 року та періоду роботи з 08.04.2022 по 30.06.2022 року.

Ухвалою від 13 березня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження в адміністративній справі № 200/1360/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Зазначеною ухвалою відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до участі у справі у якості третьої особи.

28 березня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в повному обсязі та зазначив, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є заява позивача від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була розглянута спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Зазначив, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювало виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 по справі № 200/4269/22, належним відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Ухвалою суду від 29 березня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залучено у якості другого відповідача у справі № 200/1360/24.

18 квітня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. В обґрунтування відзиву, зокрема, зазначено, що Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 по справі № 200/4269/22 визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії №31, прийняте 19 липня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2022 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Зазначене рішення суду Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконано. Призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон № 1058) здійснено (виконане) 30.03.2023 року на підставі вищезазначеного рішення суду, з урахуванням періодів роботи, визначених у рішенні суду. Зобов`язання/обгрунтування щодо/для обчислення пенсії позивачу з урахуванням довідок про заробітну плату від 05.03.2015 №01- 428/1 та №01-428/2, та щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1986 по 30.06.1987 року та періоду роботи з 08.04.2022 по 30.06.2022 року - зазначеним рішенням не встановлювалися. Також зазначив, що відносини по суті спору виникли між сторонами ще у 2022 році. ОСОБА_1 звернувся по суті даного спору лише у березні 2024 року. Отже, позивачем пропущений процесуальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів по суті даної справи та не доведено поважність причин пропуску такого строку. Також зауважив, що реалізація ОСОБА_1 права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, надані відповідачами відзиви на позовну заяву та докази, суд доходить висновку про те, що дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статті 161 КАС України з огляду на наступне.

Згідно з частиною 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На підставі частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 11 липня 2022 року була подана заява про призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатом розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 19 липня 2022 року № 31 про відмову у призначенні пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року у справі № 200/4269/22 адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (юридична адреса: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, , e-mail: ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити пенсію, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії № 31, прийняте 19 липня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2022 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року у справі № 200/4269/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 11 липня 2022 року відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI, що підтверджується розпорядженням щодо перерахунку пенсії від 19 квітня 2023 року та неоспорюється сторонами у справі.

Суд зауважує, що позивачем оскаржується бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду України, яка полягає в неправильному розрахунку пенсії позивача при призначенні пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме не врахуванні довідок про заробітну плату від 05.03.2015 №01-428/1 та від №01-428/2, не зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1986 по 30.06.1987 року та періоду роботи з 08.04.2022 по 30.06.2022 року.

Як зазначає відповідач-2, призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон № 1058) здійснено (виконане) 30.03.2023 року.

Враховуючи викладене, позовна заява подана з порушенням строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом. Натомість, позивач в позовній заяві зазначає, що після отримання першої пенсійної виплати 22.05.2023 року, позивач 23.11.2023 року звернувся з заявою в якій просив пояснити причини неврахування довідок про заробітну плату та не зарахування до страхового стажу періоду навчання. 11.01.2024 року позивач отримав лист від відповідача з роз`ясненнями, після чого звернувся до суду з вказаним позовом. Також зазначив, що відповідач при прийнятті рішення про призначення пенсії має обов`язок розрахувати розмір пенсії, у тому числі з дотриманням розділу 5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідач, в порушення ч.1 ст.40 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не врахував заробітну плату за 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року, згідно довідок, які були надані позивачем, чим порушив права позивача, тобто вчинив правопорушення. На даний момент правопорушення усунуто так і не було, заробітну плату за вказаний період враховано не було. Отже, правопорушення відповідача є триваючим. Строк звернення до суду при триваючому порушенні починає відлік з моменту припинення вказаного правопорушення, з чого вбачається, що звертаючись з вимогою про визнання протиправною бездіяльність відповідача, позивач дотримався встановленого строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду:

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважає за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо. Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, отримання позивачем 11 січня 2024 року листа з роз`ясненнями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти через значний проміжок часу з моменту призначення йому пенсії та отримання першої пенсійної виплати.

Посилання позивача на те, що оскаржувані дії відповідача носять триваючий характер також не можна вважати обставинами, що перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України та іншими нормативно-правовими актами не передбачено будь-яких виключень в частині обчислення початку строку звернення до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Зі встановлених фактичних обставин справи, вбачається, що порушення прав позивача відбулося у березні 2023 року при призначенні йому пенсії на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року у справі № 200/4269/22. Як зазначає позивач, перша пенсійна виплата отримана ним у травні 2023 року, проте, дії щодо відновлення порушеного його права він почав вчиняти лише у листопаді 2023 року.

Враховуючи викладене, позивачу слід надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом із зазначенням інших обґрунтованих доводів щодо поважності причин пропуску такого строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічні правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 31.03.2023 року у справі № 240/12017/19, від 25.09.2023 року у справі № 200/10870/20-а.

Згідно з частиною 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом та цей недолік позовної заяви унеможливлює розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За таких обставин зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись, ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, 3 ), 2) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк 5 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

3. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде залишена без розгляду.

4. Залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

5. Ухвала оскарженню не підлягає та відповідно до частини 2 статті 256 КАС України набирає законної сили з моменту її підписання.

6. Ухвала постановлена та підписана 19 квітня 2024 року.

Суддя С.В. Смагар