Справа № 240/28823/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/28823/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення його з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити йому щомісячну премію та додаткову винагороду за січень 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати йому додаткової винагороди (бойових) за грудень 2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити йому додаткову винагороду (бойові) за грудень 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошового забезпечення та всіх інших видів належних йому виплат, починаючи з лютого 2023 року до дня звільнення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити йому грошового забезпечення та всіх інших належних йому виплат, починаючи з лютого 2023 року до дня звільнення.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 13.06.2022 був призваний на військову службу за загальною мобілізацією та з 20.10.2022 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду оператора 2 роти спеціального призначення. Вказує, що 27.10.2022 під час виконання бойового завдання в районі ведення бойових дій на позиціях поблизу населеного пункту Нова Кам`янка Бериславського району Херсонської області він в результаті обстрілу опорного пункту отримав травму перелам хребця. Після лікування цієї травми та проходження реабілітації був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби. За результатами проведеного огляду постановою військово-лікарської комісії (ЦВЛК Збройних Сил України) від 13.06.2023 його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Позивач вказує, що у зв`язку з цим він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - за станом здоров`я. Однак, на адвокатський запит його представника адвоката ОСОБА_2 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що рапорт щодо звільнення з військової служби залишено без розгляду, оскільки за результатами службового розслідування було встановлено, що він з 16.03.2023 без дозволу командирів не перебуває на місці несення служби та не виконує обов`язків військової служби. Відтак, він обліковується як такий, що самовільно залишив розташування військової частини, що й стало підставою залишення його рапорту без розгляду. Позивач вважає, що не здійснюючи розгляд його рапорту, військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність щодо не звільнення його з військової служби, чим порушила його права та охоронювані законом інтереси.

Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не виплачувала йому: додаткову винагороду та щомісячну премію за січень 2023 року, у зв`язку із нібито вчиненням ним адміністративного правопорушення самовільного залишення військової частини з 18.01.2023 по 19.01.2023; передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткову винагороду (бойові) за грудень 2022 року, хоча протягом 04.12.2022-17.12.2022 він брав безпосередню участь у бойових діях; а також грошове забезпечення та додаткові виплати, починаючи з лютого 2023 року, у зв`язку з тим, що за результатами службового розслідування, призначеного наказом від 25.02.2023 №116, він визнаний таким, що з 16.03.2023 самовільно залишив військову частину. Позивач вказує, що постановою Козелецького районного суду Полтавської області від 04.05.2023 у справі №533/301/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП України (самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинене в умовах особливого періоду) провадження відносно нього було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, суд визнав його не винним у самовільному залишенні військової частини у січні 2023 року, а тому законні підстави для невиплати йому додаткової винагороди та щомісячної премії за січень 2023 року у військової частини НОМЕР_1 були відсутні. Щодо визначеної відповідачем підстави для невиплати йому грошового забезпечення з лютого 2023 року, яка полягає в тому, що з 16.03.2023 він визнаний таким, що самовільно залишив військову частину, позивач вказав, що починаючи з 12.02.2023 він був відсутній за місцем розташування військової частини з поважних причин, оскільки перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці, що підтверджується відповідними документами. З огляду на зазначене ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суд від 08.12.2023 провадження в адміністративній справі №240/28823/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

В подальшому, ОСОБА_1 була подана до суду заява про зміну предмета позову (вх.№84933/23 від 18.12.2023), в якій він просив поповнити його адміністративний позов наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01 лютого 2023 року № 50 "Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

2) визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 лютого 2023 року № 57 в частині, що стосується ОСОБА_1 (щодо визнання його таким, що не з`явився з щорічної відпустки та щодо призупинення виплати грошового забезпечення з 24 лютого 2023 року);

3) визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 грудня 2022 року № 500 "Про результати службового розслідування";

4) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не складення і не направлення військово-лікарській комісії довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

5) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти і направити ОСОБА_1 та гарнізонній військово-лікарській комісії, військовій частині НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 , місцезнаходження комісії: АДРЕСА_1 ) належним чином оформлену довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши в довідці травму перелом тіла та бокових мас S3 хребця без зміщення (27.10.2022) та обставини її отримання за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 ;

6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за час його перебування на лікуванні після одержаної 27.10.2022 травми, в період з 07.11.2022 по 04.12.2022, в розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», рішеннями Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 від 23.06.2022, а саме: в період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які дістали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (зокрема, закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

За наслідками розгляду цієї заяви, суд виніс ухвалу від 17.04.2024, якою повернув ОСОБА_1 вказану заяву в частині позовних вимог, що зазначені в пунктах 3-6.

Відповідно до положень ст.ст. 257, 262 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 «65/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 з 13.06.2022 було мобілізовано на військову службу.

Відповідно до інформації, вказаної у військовому квитку серії НОМЕР_4 від 04.06.1986, в період з 13.06.2022 по 19.10.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 (а.с.16-19).

В подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 24.09.2022 №95-РС головний сержант ОСОБА_1 був призначений на посаду оператора 2 роти спеціального призначення, ВОС 101543А, у військову частину НОМЕР_1 , а на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.10.2022 №143 зарахований до списків особового складу вказаної частини з 20.10.2022 (а.с.20).

Із інформації, вказаної у витягах з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2022 №188 та від 17.12.2022 №201 суд встановив, що в період з 04.12.2022 по 17.12.2022 військовослужбовець ОСОБА_1 входив до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Херсон», які брали безпосередню участь у бойових діях та забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в с. Шляхове Херсонської області.

Відповідно до довідки від 01.01.2023 №1/В, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , головний сержант ОСОБА_1 , внаслідок загострення спондилогенної тораколюмбалгії з помірним больовим синдромом на тлі S-подібної деформації, остеохондрозу, спондильозу грудного та поперекового відділів хребта, множинних протрузій дисків, грижі Шморля, отримав травму, за обставин не пов`язаних з безпосередньою участю у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини.

На підставі направлення Оперативного чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 (по м. Києву і Київській області) від 16.02.2023 №177 головний сержант ОСОБА_1 був направлений для надання медичної допомоги до приймального відділення НВМКУ (м. Київ) (а.с.24).

Відповідно до виписного епікризу №2567 в період з 17.02.2023 по 13.03.2023 головний сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці неврології Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (а.с.25).

Відповідно до довідки-виписки з історії стаціонарного хворого (медична карта №588525) в період з 13.03.2023 по 15.03.2023 головний сержант ОСОБА_1 перебував на лікуванні в ДУ «ІТО НАМН України» у зв`язку із проведенням йому операції: Артороскопічна меніскектомія колінного суглоба з хондропластикою та множинними перфораціями або застосуванням імплантів. Артроскопічна ревізія правого колінного суглоба, парціальна резекція медіального меніска, видалення вільних хондроматозних тіл, ваперизація, дебридмент (а.с.26).

Згідно довідки військово-лікарської комісії при Державній установі «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 15.03.2023 №1543, комісією був проведений огляд головного сержанта ОСОБА_1 за наслідками якого встановлено, що наявна у нього травма, так, пов`язана із проходженням військової служби (а.с.27).

На підставі направлення Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» Клініка ушкоджень від 16.03.2023 головний сержант ОСОБА_1 з діагнозом: стан після артроскопії правого колінного суглобу (14.03.2023) був направлений в госпіталь Пуща Водиця для ветеранів війни для проходження ним курсу консервативного лікування (а.с.28).

Відповідно до перевідного епікризу з історії хвороби №476 в період з 16.03.2023 по 05.04.2023 головний сержант ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «КМКГВВ» (а.с.29).

Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №980 в період з 05.04.2023 по 25.04.2023 головний сержант ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Державному закладі «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» (а.с.30).

В подальшому, на підставі направлення командира військової частини НОМЕР_7 від 27.04.2023 №815/3611 головний сержант ОСОБА_1 був направлений до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби (а.с.31).

31.05.2023 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_7 від 27.04.2023 №815/3611 був проведений огляд ОСОБА_1 в результаті якого комісією встановлено, що наявні у позивача захворювання та травми, так, пов`язані з проходженням військової служби. У зв`язку із чим, постановою ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 17-а графи ІІ Розкладу хвороб, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №969-п (затвердженого постановою ЦВЛК №3326 від 13.06.2023) (а.с.33-34).

Відповідно до виписного епікризу №6687/771 в період з 09.05.2023 по 14.06.2023 головний сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці психіатрії НВМКЦ «ГВКГ». За результатами проведеного під час цього лікування обстеження, постановою ВЛК позивач на підставі ст. 17-а графи ІІ Розкладу хвороб був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.32).

У зв`язку із визнанням його непридатним до проходження військової служби, ОСОБА_1 17 червня 2023 року засобами поштового зв`язку надіслав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт від 15.06.2023, в якому просив звільнити його з військової служби за станом здоров`я. До вказаного рапорту позивач долучив нотаріально засвідчені копії свідоцтва про хворобу №969-п, затвердженого постановою ЦВЛК ЗСУ 13.06.2023 та виписного епікризу НВМКЦ «ГВКГ». Крім того, у рапорті ОСОБА_1 повідомив, що через стан здоров`я, а саме у зв`язку із загостренням після операції на колінному суглобі, не може особисто прибути у військову частину (а.с.52).

Однак, вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_1 розглянутий не був, відповіді на нього відповідач ОСОБА_1 не надав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, рапорт аналогічного змісту від 20.06.2023 ОСОБА_1 надіслав також на адресу військової частини НОМЕР_6 , до складу якої входить військова частина НОМЕР_1 , де він безпосередньо проходить службу (а.с.53).

У відповідь на зазначений рапорт військова частина НОМЕР_6 надіслала ОСОБА_1 листа від 23.06.2023 №2027, в якому повідомила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 №57 він обліковується як такий, що самовільно, без дозволу командирів, яким підпорядкований за службою, залишив, без зброї, місце розташування військової частини (місце служби). У зв`язку із цим, будь-які його звернення залишатимуться органами військового управління без розгляду та повертатимуться йому, оскільки відсутні доконані докази того, що такі звернення направлені саме ним (а.с.54).

В подальшому, з питанням звільнення з військової служби ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Листом від 30.06.2023 №3153 ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав на адресу військової частини НОМЕР_1 свідоцтво про хворобу №969-п, затверджене постановою ЦВЛК ЗСУ та виписний епікриз НВМКЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с. 55).

07.07.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Науменко Світлана Борисівна звернулась до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію про хід і результати розгляду рапорту головного сержанта ОСОБА_1 від 15.06.2023 про звільнення його з військової служби у зв`язку із визнанням непридатним до такої служби постановою ЦВЛК від 13.06.2023 (а.с.63-65).

У відповідь на вказаний запит військова частина НОМЕР_1 надіслала лист від 05.02.2023 №919/х, в якому повідомила, що за результатами проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.02.2023 №116, встановлено, що головний сержант ОСОБА_1 з 16.03.2023без дозволу командирів, яким підпорядкований за службою, залишив, без зброї, місце розташування військової частини (місце служби). Відтак, рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби залишено без розгляду (а.с.66).

30.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, в якій просив вжити визначених частиною 3 статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних заходів до звільнення його з військової служби за станом здоров`я (а.с.56).

У відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав позивачу листа від 04.08.2023 №3677, в якому повідомив, що йому відмовлено в задоволенні поданої заяви, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Однак, будь-яких документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби від командування військової частини НОМЕР_1 , де він проходить службу, не надходило (а.с.57).

08.08.2023 та 31.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою, в якій просив вжити визначених частиною 3 статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних заходів до звільнення його з військової служби за станом здоров`я (а.с.58, 61).

За наслідками розгляду цих заяв, ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 04.09.2023 №01/19161 надіслав звернення ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_1 для їх розгляду та прийняття відповідного рішення (а.с.62).

Крім того, 31.08.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби за станом здоров`я (а.с.59-60).

Однак, вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_1 розглянутий не був, відповіді на нього позивачу надано не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби за підпунктом б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу - за станом здоров`я (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним в цій частині правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 23.05.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) також визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини шостої вказаної статті одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", з 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був продовжений відповідними Указами Президента України.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Київа.

Станом на день судового розгляду справи воєнний стану в Україні триває, у зв`язку з чим до регулювання спірних правовідносин застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану.

Приписами підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до приписів частини десятої статті 1 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Питання медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період регламентує глава 3 розділу II Положення №402.

За змістом пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

- «Придатний до військової служби»;

- «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»;

- «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Пунктом 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402 визначено, що разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.05.2023 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» за результатами проведення медичного огляду, з метою визначення придатності до військової служби головного сержанта ОСОБА_1 , визнано його на підставі ст.17-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що видано свідоцтво про хворобу №969-п, затверджене постановою ЦВЛК №3326 від 13.06.2023 (а.с.33)

За змістом пункту 22.3 глави 22 розділу II Положення № 402 свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.

Також, суд враховує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.

З огляду на викладені норми Положення № 402, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, які в свою чергу підлягають негайній реалізації.

Відтак, посилання відповідача на ту обставину, що для вирішення питання про звільнення з військової служби військовослужбовець повинен виключно особисто з`явитися до місця служби та подати рапорт не мають жодного правового підґрунтя.

Водночас, суд зазначає, що порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 260 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку за станом здоров`я, а визнані тимчасово непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців - звільненню в запас за станом здоров`я із зазначенням у наказі про звільнення, що ці особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.

Громадяни, звільнені з військової служби, у п`ятиденний строк після виключення зі списків особового складу військової частини зобов`язані прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття їх на військовий облік.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не пізніше наступного дня після взяття на військовий облік громадян, звільнених з військової служби, письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких до призову на військову службу ці громадяни працювали, навчались або були зареєстрованими як безробітні, про підставу звільнення з військової служби, строк військової служби, що зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, а також про день взяття їх на облік, у тому числі про причини перевищення строків взяття на військовий облік.

Отже, законодавством передбачено два види звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби за станом здоров`я: у запас для визнаних військово-лікарською комісією тимчасово непридатними до військової служби, та у відставку для визнаних військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пункту 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Також, відповідно до пункту 22.3 Положення № 402, ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.

Свідоцтво про хворобу у воєнний час складається: на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.

Свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:

а) у мирний час: на генералів (адміралів), військовослужбовців запасу та у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 3.13 розділу II Положення; на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК; на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, учнів військових ліцеїв - ВЛК регіону;

б) у воєнний час: на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону, евакуаційного пункту (місцевого евакуаційного пункту, госпітальної бази).

У воєнний час свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК на всіх оглянутих осіб складається у двох примірниках.

Також, суд враховує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.

Таким чином, судом встановлено, що після отримання постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби, обов`язок щодо негайної видачі наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби у відставку за станом здоров`я у зв`язку з висновком ВЛК про непридатність до військової служби лежить виключно на військовій частині, де останній проходить службу.

Водночас, суд зазначає, що згідно з розпорядженням Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 03.03.2022 №598/8 щодо впорядкування роботи органів військово-лікарської експертизи у воєнний час створений наступний алгоритм роботи:

1) керуючись підпунктом 2.4.3 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення, постанови ВЛК, які у воєнний час оформлюється свідоцтвом про хворобу та підлягають затвердженню штатною ВЛК направляти на затвердження до будь-якої штатної ВЛК Збройних Сил України з урахуванням оперативної обстановки;

2) з метою прискорення оформлення свідоцтв про хворобу та виписки військовослужбовця із закладу охорони здоров`я запропоновано керівникам закладів охорони здоров`я увійти у взаємодію з начальниками штатних ВЛК щодо надсилання на розгляд та затвердження постанови ВЛК про придатність до військової служби у вигляді сканованих копій та видачі військовослужбовцям пі час виписки засвідчених належним чином закладом охорони здоров`я копії 4 свідоцтва про хворобу із затвердженою постановою ВЛК;

3) з покращенням оперативної обстановки оригінали свідоцтв про хворобу направляти до штатних ВЛК встановленим порядком з метою відновлення відповідних реквізитів (підписи, печатки, штампи тощо);

4) оригінали свідоцтв про хворобу із затвердженою постановою ВЛК штатним ВЛК направляти до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування осіб, що оглядалися, на військовому обліку.

Водночас, жодних доказів отримання військовою частиною НОМЕР_1 оригіналу свідоцтва №969-п про хворобу головного сержанта ОСОБА_1 , затвердженого постановою ЦВЛК №3326 від 13.06.2023, від позивача, ВЛК та/або інших уповноважених органів матеріали справи не містять.

Відтак, за відсутності у військової частини НОМЕР_1 оригіналу свідоцтва №969-п про хворобу, затвердженого постановою ЦВЛК №3326 від 13.06.2023, обов`язку щодо здійснення негайної реалізації вказаного свідоцтва та прийняття у зв`язку з цим відповідного рішення про звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я у військової частини НОМЕР_1 не виникло.

Отже, вищенаведені норми та обставини свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження надходження до відповідача та/або отримання відповідачем оригіналу свідоцтва №969-п про хворобу, затвердженого постановою ЦВЛК №3326 від 13.06.2023, як наслідок суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відтак, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби за підпунктом б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення його з військової служби задоволенню не підлягають.

Водночас, пунктом 233 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, вказані правові норми надають військовослужбовцю, в тому числі й тому, якого визнано непридатним до проходження військової служби, реалізувати своє право на звільнення шляхом звернення до командування із відповідним рапортом про звільнення та документами, які підтверджують підстави звільнення непридатність до проходження служби (в даному випадку свідоцтво про хворобу, затвердженого постановою ВЛК).

Матеріалами справи підтверджується, що 17 червня 2023 року ОСОБА_1 надіслав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку надіслав на рапорт від 15.06.2023, в якому просив звільнити його з військової служби за станом здоров`я. До вказаного рапорту позивач долучив нотаріально засвідчені копії свідоцтва про хворобу №969-п, затвердженого постановою ЦВЛК ЗСУ 13.06.2023 та виписного епікризу НВМКЦ «ГВКГ».

При цьому, зміст наявного у справі листа військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №919/х, який надсилався представнику позивача у відповідь на адвокатський запит, свідчить про те, що рапорт позивача від 15.06.2023 про його звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу військова частина НОМЕР_1 отримала, однак цей рапорт був залишений нею без розгляду, через те, що ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив місце проходження служби.

Враховуючи те, що в межах спірних правовідносин оригінал свідоцтва № НОМЕР_8 про хворобу головного сержанта ОСОБА_1 , затвердженого постановою ЦВЛК №3326 від 13.06.2023, до військової частини НОМЕР_1 від ВЛК та/або інших уповноважених органів матеріали справи не надходив, а право на звільнення з військової служби через непридатність до такої служби було реалізоване позивачем шляхом подання до командування військової частини НОМЕР_1 відповідного рапорту на звільнення, суд, в межах заявленого спору, надає оцінку діям відповідача щодо залишення вказаного рапорту без розгляду.

Згідно з п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція №124), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

В силу приписів п. 3.11.6 Інструкції №124 документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що командир військової частини після отримання рапорту (заяви) військовослужбовця, в тому числі й рапорту на звільнення, зобов`язаний протягом місяця розглянути такий рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Як вже зазначалось судом вище, матеріалами справи, а саме листом від 05.02.2023 №919/х, підтверджується факт отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2023 про його звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, як і підтверджується факт залишення цього рапорту без розгляду, через те, що позивача визнано таким, що самовільно залишив місце проходження служби.

Однак, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що рапорт позивача не підлягає розгляду, оскільки він знаходиться в списках особового складу, який самовільно залишив військову частину, та зазначає, що вказані обставини не можуть бути поважною підставою для не розгляду рапорту та не звільняють відповідача від обов`язку щодо надання відповіді на поданий рапорт у визначений законодавством України строк та спосіб по суті порушеного в ньому питання.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2023 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Суд наголошує, що в спірних правовідносинах рапорт позивача про звільнення його з військової служби військовою частиною НОМЕР_1 по суті розглянутий не був, а відтак наявність підстав для звільнення позивача відповідно до підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу відповідач не перевіряв.

Суд виходить з того, що може зобов`язати відповідача вчинити конкретні, позитивні для позивача дії, лише у випадку, якщо за певних конкретних обставин справи встановить відсутність підстав для прийняття будь-якого іншого рішення, прийняття якого можливо відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Разом з тим, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Враховуючи вищевикладене, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, суд керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2023 про його звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, перевірити наявність в нього підстав для звільнення відповідно до вказаної норми, та прийняти за наслідками розгляду відповідне рішення.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам в частині позовних вимог, які стосуються бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди (бойових) за грудень 2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закону №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

За змістом пункту 2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги).

У пункті 8 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації з 05.30 год. 24.02.2022 був введений воєнний стан, який діє дотепер.

Відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" Кабінет Міністрів України зобов`язаний невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), якою передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової грошової винагороди.

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022, яка діяла на момент спірних правовідносин) було передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

При цьому, право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі (100000 гривень) виникає у військовослужбовця лише в двох випадках:

- у разі коли військовослужбовець бере безпосередню участь у бойових діях;

- у разі коли військовослужбовець забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи при цьому безпосередньо в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Крім того, правові норми Постанови №168 визначають, що розмір додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі військовослужбовця у таких діях та заходах.

Пунктом 2-1, який включений до Постанови №168 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793, установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», вказаний пункт 2-1 Постанови № 168 підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року.

На виконання Постанови №168 та з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди Міністерство оборони України видало наказ від 25.01.2023 №44 "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", яким доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану".

Після внесення зазначених змін, пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260, було визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000,00 гривень виплачується тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

- у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

- із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

- у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

- на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

- з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

- з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

- кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

- у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

- з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

При цьому, пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44) визначено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Натомість, райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України (пункт 3 розділу XXXIV Порядку №260, в редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44).

Згідно пункт 8 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44) виплата додаткової винагороди особовому складу військової частини здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин.

Таким чином, порядок підтвердження наявності однієї з двох визначених в пункті 1 Постанови № 168 підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн, а саме порядок підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, конкретизований у розділі XXXIV Порядку №260.

З огляду на вказані норми розділу XXXIV Порядку №260, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Однак, суд зауважує, що згідно пункту 3 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 лютого 2023 року. Відтак, правові норми розділу XXXIV Порядку №260, в тому числі і в частині, яка визначає, що документами, якими підтверджується безпосередня участі військовослужбовця у бойових діях, виконанні ним бойового завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, є: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення, рапорт (донесення) командира про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах з виконання бойових (спеціальних) завдань, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які стосуються періоду грудня 2022 року, оскільки норми розділу XXXIV Порядку №260 введені в дію лише з 01 лютого 2023 року.

Відтак, зважаючи на те, коли Порядок №260 був доповнений розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану" та на дату введення в дію правових норм вказаного розділу XXXIV, якими визначено порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, суд констатує, що протягом періоду грудня 2022 року, якого стосується спір у цій справі, Міністерство оборони України не затвердило порядку, який би визначав умови виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, та конкретизувало порядку підтвердження наявності підстави для її виплати.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що в період спірних правовідносин підстави та умови виплати додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень були врегульовані виключно правовими нормами Постанови №168.

Пункту 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачає, що право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі (100000,00 гривень) виникає у військовослужбовця в таких випадках:

- у разі коли військовослужбовець бере безпосередню участь у бойових діях;

- у разі коли військовослужбовець забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи при цьому безпосередньо в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, приписи пункту 1 Постанови № 168 пов`язують виплату військовослужбовцям додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн з безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Суд вважає, що текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови №168 (щодо умов для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн) має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав.

Водночас, якими саме документами має бути підтверджена безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях чи у забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів, норми Постанови №168, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, не визначали.

Обґрунтовуючи заявлені в цій частині позовні вимоги та стверджуючи про наявність у нього права на отримання додаткової винагороди (бойових) за грудень 2022 року ОСОБА_1 зазначив, що в період з 04.12.2022 по 17.12.2022 він брав безпосередню участь у бойових діях в с. Шляхове Херсонської області. При цьому, позивач вказав, що документом, який підтверджує факт його участі у бойових діях є довідка від 05.08.2023 №780/В про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .

Дослідивши під час розгляду справи вказану довідку від 05.08.2023 №780/В, суд встановив, що згідно з інформацією вказаною в ній, ОСОБА_1 в період з 04.12.2022 по 17.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в с. Шляхове Херсонської області.

Надаючи оцінку зазначеній довідці від 05.08.2023 №780/В та вирішуючи питання про її належність та достатність, як доказу, який підтверджує факт участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, суд зазначає наступне.

Зазначена довідка від 05.08.2023 №780/В про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є довідкою, передбаченою Додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок №413).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям Збройних Сил, які, зокрема, захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань, проведення розвідувальних заходів, зокрема які отримали травми (поранення, контузії, каліцтва) (п. 2-1 Порядку №413).

При цьому, згідно з пунктом 4 Порядку №413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України: для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6.

Системний аналіз вищезазначених положень Порядку №413 свідчить про те, що довідка за формою згідно з додатком 6 до цього Порядку, є документом, який підтверджує факт участі військовослужбовця в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, оскільки саме таким військовослужбовцям надається статус учасника бойових дій.

При цьому, уповноважений орган, при видачі військовослужбовцю такої довідки має перевірити факт виконання цим військовослужбовцем особисто або у складі військової частини бойових (службових) завдань при здійсненні заходів із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, оскільки виконання таких завдань, згідно з п. 2-1 Порядку №413, є умовою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Крім того, у вказаній довідці від 05.08.2023 №780/В зазначено, що документами, на підставі яких військова частина НОМЕР_1 встановила факт його участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України є: бойове донесення командира військової частини НОМЕР_1 №9 від 07.12.2022, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2022 №188, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 №201 (а.с.22).

При цьому, із копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2022 №188, наявного у матеріалах справи вбачається, що з 04.12.2022 ОСОБА_1 прибув і приступив до виконання службових обов`язків в складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Херсон», які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в АДРЕСА_3 , а відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 №201 ОСОБА_1 з 17.12.2022 вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Херсон», які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в с. Шляхове до складу сил та засобів оперативного угрупування «Харків», які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в АДРЕСА_2 (а.с.21).

Відтак, інформація, зазначена в наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2022 №188, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2022 №201 підтверджує, що військовослужбовець ОСОБА_1 в період з 04.12.2022 по 17.12.2022 входив до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_7 », які брали безпосередню участь у бойових діях та забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в с. Шляхове Херсонської області.

Згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України про визначення районів ведення бойових дій від 02.01.2023 №1 територія Херсонської області, де розташоване с. Шляхове, в період з 01.12.2022 по 31.12.2022 була районом введення бойових дій.

Таким чином, при складанні та видачі позивачу довідки від 05.08.2023 №780/В, військова частина НОМЕР_1 врахувала підтверджений бойовим донесенням командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2022 №9 та наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2022 №188 та від 17.12.2022 №201 факт включення ОСОБА_1 до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Херсон», які брали безпосередню участь у бойових діях та забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в с. Шляхове Херсонської області.

В контексті зазначеного суд вважає, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2023 №780/В є належним доказом, який підтверджує факт безпосередньої участі ОСОБА_1 в період з 04.12.2022 по 17.12.2022 у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та його перебування при здійсненні цих заходів в районі введення бойових дій (в с. Шляхове Херсонської області).

Суд зазначає, що забезпечення військовослужбовцем здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи при цьому безпосередньо в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів, згідно правових норм пункту 1 Постанови № 168, є підставною для виплати збільшеної додаткової винагороди у розмірі 100000,00 гривень.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 мав право на отримання за період проходження служби з 04.12.2022 по 17.12.2022 додаткової винагороди, що передбачена Постановою №168, в розрахунку до 100000,00 гривень на місяць, пропорційно часу участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Водночас, як вбачається з Інформаційної довідки від 27.02.2023 №214 (а.с.46), військова частина НОМЕР_1 не виплачувала ОСОБА_1 додаткову винагороду (бойові) за період його участі з 04.12.2022 по 17.12.2022 у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а тому бездіяльність відповідача щодо невиплати йому цієї винагороди є протиправною.

Застосовуючи механізм ефективного захисту прав позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень на місяць за період проходження ним служби з 04.12.2022 по 17.12.2022, пропорційно часу його безпосередньої участі в цей період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог, які стосуються невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року, суд зазначає наступне.

З інформації, вказаної у листі військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №919/Х вбачається, що причиною невиплати позивачу щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року, стали наступні обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.01.2023 №36 було призначено службове розслідування. За наслідками цього розслідування було встановлено, що головний сержант ОСОБА_1 18.01.2023 без дозволу командирів, яким підпорядкований за службою, залишив, без зброї, тимчасове місце розташування підрозділу військової частини (населений пункт Печеніги Чугуївського району Харківської області), а відтак з 18.01.2023 по 19.01.2023 у визначеному місці несення служби не перебував. У зв`язку з цим, результатами службового розслідування ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно і свідомо залишив місце служби та ухилився від виконання службових обов`язків. Результати проведеного розслідування були затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 №43.

У зв`язку з цим, керуючись п. 14 розділу ХХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, військова частина НОМЕР_1 не включила ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року (а.с.66-67). Крім того, командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.02.2023 №50 «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року», яким, за самовільне залишення військової частини, вирішено не встановлювати головному сержанту ОСОБА_1 премію за січень 2023 року. При цьому, у зазначеному наказі міститься посилання на те, що таким, що самовільно залишив військову частину ОСОБА_1 визнаний наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.02.2023 №61.

Вказане свідчить, що підставою для невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року стало визнання його за результатами службового розслідування таким, що самовільно залишив військову частину, а рішенням відповідача (актом індивідуальної дії), яким була оформлена така невиплата, є наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.02.2023 №50 «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року».

Надаючи правову оцінку правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.02.2023 №50 та обгрунтованості дій відповідача щодо невиплати позивачу щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Питання здійснення преміювання військовослужбовців врегульоване Розділом XVI Порядку №260.

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку №260 (на момент спірних правовідносин), командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку №260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадку невиходу на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення. Суд звертає увагу, що саме на вказаний пункт і послався відповідач у оскаржуваному наказі.

В свою чергу, порядок виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану на момент спірних правовідносин був врегульований правовими нормами пункту 14 розділу ХХХIV Порядку №260, відповідно до якого до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, за вказаного правового регулювання, самовільне залишення військові частини чи місця несення служби є визначеною законодавством підставою для невиплати військовослужбовцю премії, а також додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Обгрунтовоючи заявлені в цій частині позовні вимоги позивач зазначає, що постановою Козелецького районного суду Полтавської області від 04.05.2023 у справі №533/301/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП України, провадження відносно нього було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, позивач вважає, що суд визнав його не винним у самовільному залишенні військової частини у січні 2023 року, а тому законні підстави для невиплати йому додаткової винагороди та щомісячної премії за січень 2023 року у військової частини НОМЕР_1 були відсутні.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача суд ознайомився з постановою Козелецького районного суду Полтавської області від 04.05.2023 у справі №533/301/23 та встановив, що вказаною постановою провадження у справі №533/301/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, з мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що закриваючи провадження у справі суд зазначив наступне:

«Стаття 172-11 КУпАП (ч. 3 і ч. 4) станом на дату вчинення правопорушення, передбачала, що самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Станом на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення (29.01.2023) та станом на дату розгляду справи суддею самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці було віднесено до кримінально караних діянь на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022№ 2839-IX.

Отже, законом відповідальність було посилено, а не скасовано. Тобто закон України від 13.12.2022№ 2839-IX зворотної сили не має й особа, що звинувачується у вчиненні правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП підлягає відповідальності на підставі закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення…

Кваліфікуючими ознаками ч. 4 ст.172-11КУпАП (у редакції, чинній станом на дату вчинення інкримінованого правопорушення) є вчинення особою правопорушення в умовах особливого періоду, що безумовно має бути вказано у протоколі про адміністративне правопорушення відносно особи, оскільки це є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.172-11 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративного правопорушення, складеного відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , вбачається, що в умовах воєнного стану 18 січня 2023 року він самовільно залишив військову частину та з 18.01.2023 по 19.01.2023 року у визначеному місці служби не перебував, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано кваліфікуючу ознаку, яка не була передбачена ч. 4 ст.172-11КУпАП станом на дату вчинення ймовірного правопорушення. Більш того станом на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення, ч. 4 ст. 172-11, як вірно було зазначено захисницею, виключала адміністративну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, якщо воно вчинене в умовах воєнного стану.

З наведено слід дійти висновку, що «самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем в умовах воєнного стану» не утворювало склад адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП ані на дату ймовірного вчинення правопорушення, ані на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення».

Відтак, зміст мотивувальної частини постанови Козелецького районного суду Полтавської області від 04.05.2023 у справі №533/301/23 свідчить, що провадження у даній справі було закрито через те, що згідно надісланого до суду протоколу про адміністративне правопорушення військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та не перебував з 18.01.2023 по 19.01.2023 року у визначеному місці служби в період дії воєнного стану. В той час, як склад адміністративного правопорушення, визначеного в ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, а тому, за висновками Козелецького районного суду Полтавської області самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем в умовах воєнного стану не утворює складу адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Відтак, вказана постанова Козелецького районного суду Полтавської області від 04.05.2023 у справі №533/301/23 підтверджує лише відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 4 ст. 172-11 КУпАП України, тобто відсутності в його діях самовільного залишення військової частини або місця служби саме в умовах особливого періоду, та жодним чином не спростовує висновки службового розслідування, затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 №43, про здійснення позивачем дій щодо залишення військової частини в період з 18.01.2023 по 19.01.2023, коли діяв воєнний стан.

Враховуючи те, що факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини був встановлений за результатами службового розслідування, затвердженими наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 №43, і вказаний наказ є чинним та не оскаржується позивачем, як і не оскаржується наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.02.2023 №61, суд приходить до висновку, що у відповідача були всі правові підстави для видання наказу від 01.02.2023 №50 та невиплати позивачу щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року.

При цьому, суд зауважує, що оскаржуючи в даному позові наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №50 «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року» та дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року, без оскарження при цьому затверджених наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 №43 висновків службового розслідування про визнання його таким, що самовільно залишив військову частину, які фактично стали підставою для невиплати йому зазначених виплат, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого, зокрема у постановах від 26 травня 2020 року у справі № 910/8322/19, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №50 «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року» та в частині вимог, які стосуються визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому щомісячної премії та додаткової винагороди за січень 2023 року не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог, які стосуються невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, починаючи з лютого 2023 року, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що виплата ОСОБА_1 грошового забезпечення з 24.02.2023 була зупинена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2023 №57, яким позивача було визнано таким, що не з`явився із щорічної відпустки. Зазначеною в цьому наказі підставою для його прийняття був рапорт молодшого сержанта ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку правомірності зазначеного наказу та обґрунтованості підстав для його прийняття, суд зазначає, що відповідно до наявного у справі відпускного квитка від 12.02.2023 №146 головний сержант ОСОБА_1 був звільнений у щорічну відпустку в м. Київ терміном на 10 діб + 2 доби на дорогу з 12.02.2023 по 23.02.2023.

Відтак, після закінчення відпустки позивач зобов`язаний був з`явитися до місця служб у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в строк до 20:00 год 23.02.2023.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, під час перебування у відпустці, у позивача погіршився стан здоров`я, а тому у визначеному законом для військових порядку він 16.02.2023, на підставі направлення Оперативного чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 (по м. Києву і Київській області) від 16.02.2023 №177, був направлений для надання медичної допомоги до приймального відділення НВМКУ (м. Київ) (а.с.24).

В подальшому, в період з 17.02.2023 по 13.03.2023 головний сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці неврології Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», що підтверджується виписним епікризом №2567 (а.с.25).

Відтак, що станом на 23.02.2023 (дату, коли позивач після закінчення відпустки мав повернутися до місця служб у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) він фактично перебував на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь». З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не прибув 23.02.2023 до місця проходження служби у зв`язку із наявністю на це об`єктивних та поважних причин.

Водночас, приймаючи оскаржуваний наказ від 24.02.2023 №57 відповідач не встановив причин, за яких позивач не з`явився до військової частини НОМЕР_1 у визначений строк. Хоча, як підтверджується матеріалами справи позивач вживав залежні від нього дії з метою повідомлення військову частину про неможливість повернення 23.02.2024 до місця проходження служби через перебування на лікуванні та надсилав начальнику медичної частини відповідне повідомлення у месенджері та копії направлення Оперативного чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 (по м. Києву і Київській області) від 16.02.2023 №177, та інших медичних документів, які підтверджують факт лікування. Відтак, суд приходить до висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2023 №57, яким позивача було визнано таким, що не з`явився із щорічної відпустки та призупинено виплату йому з 24.02.2023 грошового забезпечення прийнятий без встановлення всіх обставин справи, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 24.02.2023.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_9 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_5 ; код ЄДРПРУ НОМЕР_10 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2023 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2023 про його звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, перевірити наявність в нього підстав для звільнення відповідно до вказаної норми, та прийняти за наслідками розгляду відповідне рішення.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень, за період проходження ним служби з 04.12.2022 по 17.12.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень на місяць за період проходження ним служби з 04.12.2022 по 17.12.2022, пропорційно часу його безпосередньої участі в цей період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2023 №57, в частині, якою ОСОБА_1 було визнано таким, що не з`явився із щорічної відпустки та призупинено виплату йому грошового забезпечення з 24.02.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 з 24.02.2023 виплату грошового забезпечення з лютого 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович