Справа № 620/2126/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року Чернігів Справа № 620/2126/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні розрахунку, нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої у грудні 2023 року за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі № 620/6184/22;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення ОСОБА_1 розрахунку, нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої у грудні 2023 року за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі № 620/6184/22, за весь час такої затримки - з 08.12.2016 по 24.12.2023 відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ шляхом обчислення суми компенсації як добутку грошового доходу за відповідний місяць, фактично перерахованого на картковий рахунок ОСОБА_1 , і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої у грудні 2023 року за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі №620/6184/22, за весь час такої затримки - з 08.12.2016 по 24.12.2023 відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ шляхом обчислення суми компенсації як добутку грошового доходу за відповідний місяць, фактично перерахованого на картковий рахунок ОСОБА_1 , і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації, виплаченої у грудні 2023 року за період з 08.12.2016 по 25.10.2017

Ухвалою судді від 20.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 14.03.2024 залучено до участі у справі як другого відповідача військову частину НОМЕР_2

Представник військової частини НОМЕР_1 подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, мотивуючи тим, що такий дохід як сума індексації грошових доходів, включений до переліку доходів, на які може бути нарахована компенсація, до Закону України №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» включений Законом України №1214-ІХ від 04.02.2021, у той же час позивач просить зобов`язати нарахувати компенсацію за період 08.12.2016 по 25.10.2017, тобто до внесення змін до Закону №1214-ІХ. Крім того, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації, позивач з такою заявою не звертався, відповідь надіслана на його адресу щодо нарахування та виплати компенсації стосувалась судового рішення у справі №620/6184/22 із зазначенням, що судом не ухвалювалось рішення про виплату компенсації, відповідно військовою частиною така не нараховувалась.

Від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, мотивуючи тим, що позивач з відповідною заявою про виплату компенсації до військової частини не звертався. Зважаючи, що спір про право на виплату індексації грошового забезпечення існував з 08.12.2016 по 20.04.2023 (дата набуття чинності рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/6184/22, яким вирішено спір про право), відповідно з квітня 2023 року підлягає обрахунку сума компенсації, оскільки прирост інфляції з квітня 2023 по грудень 2023 року не відбувся (згідно офіційних даних Міністерства Фінансів України), то розмір компенсації становитиме 0,00 грн, тому відсутні підстави для виплати компенсації втрати частини доходів.

Представник позивача подала відповіді на відзиви, у яких заперечила проти відзивів, зазначивши, що Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001, встановлено, що сума компенсації виплачується у той же місяць, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тобто право на таку компенсацію пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу, до того ж 09.01.2024 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням провести компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, відповіддю 25.01.2024 №198/145 позивачу відмовлено у зазначеному проханні, відтак твердження відповідачів, що позивач не звертався із відповідною заявою про виплату компенсації не відповідає дійсності. Підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд встановив таке.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 08.12.2016 по 25.10.2017, що підтверджується листом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2020 (а.с.18).

Військова частина НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , що не оспорюється учасниками справи.

Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 25.10.2017 №203 ОСОБА_1 з 25.10.2017 виключений зі списків особового складу, всіх типів забезпечення (а.с.19).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі №620/6184/22, яке набрало законної сили 20.04.2023, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.12.2016 по 25.10.2017 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду від 11.11.2022 шляхом безготівкового зарахування на карту позивача 24.12.2023 перераховано грошові кошти в сумі 34 462,98 грн (а.с.20).

09.01.2024 позивач через свого представника звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 24.12.2023 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі №620/6184/22 (а.с. 2122).

Листом від 25.01.2024 №198/145 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що на виконання вказаного рішення позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення (а.с.24).

Згідно з платіжною інструкцією від 23.12.2023 №23-4281 індексація грошового забезпечення позивача за період з 08.12.2016 по 25.10.2017 нарахована 24.12.2023 (а.с.26).

Вважаючи свої права щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Суд зауважує, що пункт статті 2 Закону №2050 (у редакція станом на 11.02.2003) викладений таким чином: «Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші».

Конкретизація, що до доходів, у зв`язку з втратою яких, громадяни мають право на компенсацію такої втрати, відноситься сума індексації грошових доходів громадян, відбулась зі змінами, внесеними до Закону №2050-ІІІ Законом України від 04.02.2021 №1214-ІХ.

Проте суд звертає увагу, що відповідно до частин 13 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За своєю природою індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, про що неодноразово висновував Верховний Суд, зокрема у постановах від 12.12.2018 у справі №825/874/17, від 19.06.2019 у справі №825/1987/17, від 19.07.2019 у справа №240/4911/18 тощо.

Отже, відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, під доходами в цілях застосування цього Закону розуміється у тому числі індексація грошового забезпечення.

Тому суд критично оцінює посилання відповідача, що сума індексації грошових доходів до 04.02.2021 не входила до переліку доходів, на які може бути нарахована компенсація втрати частини доходів.

З метою реалізації положень Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001 №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Згідно із пунктом 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема індексація грошових доходів громадян.

Пунктом 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Також статтею 3 Закону №2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання про те, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 по справі №240/11882/19.

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз вищенаведених норм, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013.

Водночас норми Закону України №2050-ІІІ і Порядку №159 свідчать про відсутність обов`язку громадянина додатково звертатися до органу за виплатою компенсації втрати частини доходу.

Аналіз положень статей 1, 2, 4 Закону України №2050-ІІІ дає підстави для висновку, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - пенсійного органу) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі, пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку разом із відповідною несвоєчасною проведеною виплатою перерахованої пенсії.

Відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону України № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 24 Закону України №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись одночасно з виплатою заборгованості.

Відповідно, не виплата компенсації разом із заборгованістю свідчить про відмову виплатити таку відповідно до Закону України №2050-ІІІ і не потребує оформлення такої окремим рішенням.

З огляду на матеріали справи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі №620/6184/22, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.12.2016 по 25.10.2017 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум, виконано лише 24.12.2023 шляхом перерахунку на картковий рахунок позивача індексації грошового забезпечення у сумі 34 462,98 грн (а.с. 20, 26), що свідчить про наявність правових підстав для компенсації позивачу втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини доходу є спеціальним видом юридичної відповідальності, який застосовується до органу, що здійснює нарахування та виплату доходів, з метою захисту майнових інтересів громадян та є прямим правовим наслідком невиконання обов`язку щодо своєчасного нарахування та виплати особі відповідних доходів. При цьому, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

З огляду на викладене, оскільки несвоєчасне нарахування сум індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням грошового забезпечення, що встановлено рішенням суду, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом:

визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 24.12.2023 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі № 620/6184/22, за весь час такої затримки - з 08.12.2016 по 24.12.2023;

зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 24.12.2023 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі № 620/6184/22, за весь час такої затримки - з 08.12.2016 по 24.12.2023.

Щодо позовних вимог в частині розрахунку, нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ шляхом обчислення суми компенсації як добутку грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100, то суд зазначає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на те, що нарахування конкретних сум компенсації втрати частини доходів згідно з чинним законодавством належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця.

Також суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права.

Відтак, відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що належить відшкодувати, відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 24.12.2023 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі № 620/6184/22, за весь час такої затримки - з 08.12.2016 по 24.12.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 24.12.2023 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі № 620/6184/22, за весь час такої затримки - з 08.12.2016 по 24.12.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повне рішення суду складено 19 квітня 2024 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО