Справа № 520/27185/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 р. Справа № 520/27185/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, по справі № 520/27185/21

за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба

до ОСОБА_1

про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 858 771 грн. 22 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 адміністративний позов Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба заборгованість в розмірі 858 771,22 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот сімдесят одна гривня, 22 коп.), а також судовий збір в розмірі 12 855,00 грн.

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі № 520/27185/21 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позов у цій справі є передчасним, оскільки право на звернення до суду у позивача може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. Натомість відповідач у добровільному порядку відшкодувати витрати не відмовлявся, а з розрахунком таких витрат його ознайомлено позивачем не було, про що свідчить відсутність підпису відповідача в графі Довідки про зобов`язання відшкодувати витрати, а підпис про ознайомлення з довідкою датований раніше дати складання такої довідки. Крім того вказує, що грошове забезпечення курсантів є мінімальною державною гарантією, тому відсутні правові підстави для стягнення таких витрат з колишніх курсантів, оскільки законодавством не встановлено, що виплачене курсанту грошове забезпечення є витратами на утримання у навчальному закладі, а не винагородою за несення служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідач ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу в ХНУПС ім. Івана Кожедуба з 01.08.2017 по 16.11.2021 на посаді курсанта на підставі контракту про проходження військової служби (навчання), укладеного 01.08.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та відповідачем.

Зазначений вище контракт про проходження військової служби (навчання) був достроково розірваний та відповідача було відраховано від подальшого навчання за наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.11.2021 № 430ад через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Наказом начальника ХНУПС імені Івана Кожедуба від 15.11.2021 № 263 (по стройовій частині) відповідача виключено із списків особового складу університету.

Позивачем складено Загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача від 19.11.2021 № 836, з яким, як слідує з позначки на ньому, відповідач ознайомився 16.11.2021.

Як встановлено із зазначеного загального розрахунку, сума коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача склала 858 771,22 грн, в тому числі, витрати по грошовому забезпеченню 759 615,83 грн, по продовольчому забезпеченню 91 098,59 грн та по речовому забезпеченню 8 056,80 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом у цій справі та просив стягнути з відповідача вищевказані витрати в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів добровільного відшкодування відповідачем спірних витрат, а тому належним способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі відповідача шляхом звернення військового навчального закладу до суду з позовною заявою, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених в даній справі позовних вимог.

Колегія суддів з вищевказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 ст. 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964).

Згідно з п. 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (п. 4 Порядку № 964).

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення цих сум здійснюється у судовому порядку (п. 7 Порядку № 964).

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 419/831/240/605/537/219/534).

За правилами пункту 2.1. Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

За правилами п. 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до двох аспектів: 1) чи підлягають стягненню з колишнього курсанта витрати грошового забезпечення; 2) залежність можливості стягнення таких витрат в судовому порядку від факту відмови колишнього курсанта їх відшкодування в добровільному порядку.

Вказані питання були предметом дослідження Верховного Суду.

Так, у справі № 400/4280/20 Верховний Суд погодився з позицією суду апеляційної інстанції, що у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати усі витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Тому грошове забезпечення військовослужбовця входить до складу витрат, що підлягають відшкодуванню навчальному закладу у разі відрахування курсанта з підстав, передбачених законом.

Перевіряючи судові рішення у справі № 400/4280/20 та аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд погодився з такими висновками суду апеляційної інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у повному обсязі, однак констатував, що за наведеного правового регулювання (частина десята статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Вказана правова позиція була підтримана Верховним Судом у постановах від 01.02.2024 по справі № 280/3770/22, 01.02.2024 по справі № 280/3770/22.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин та зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування положень статті 25 Закону № 2232-XII, пунктів 3, 5, 6 Порядку № 964, у зіставленні з пунктами 2.1, 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, грошове забезпечення відшкодуванню не підлягає.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про передчасність звернення позивача до суду з позовом у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи установлено, що за умовами укладеного 01.08.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та ОСОБА_1 про проходження військової служби (навчання) відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII (пункт 1 контракту).

Також установлено, що ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання за наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.11.2021 № 430ад через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з твердженнями позивача та позицією суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Разом із тим, колегія суддів уважає, що відповідно до витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба № 263 від 15.11.2021 відповідачу визначено суму до відшкодування за час навчання в розмірі 858 771 грн. 22 коп.

З довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, № 836 ОСОБА_1 ознайомився 16.11.2021.

Водночас, у цій довідці - розрахунку витрат міститься графа про зобов`язання добровільно відшкодувати витрати на утримання в університеті не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування, проте у вказаній графі відсутній підпис позивача про ознайомлення щодо строку на добровільне відшкодування витрат або про відмову від підпису вказаної графи.

Тобто, в матеріалах справи фактично відсутні докази, що ОСОБА_1 був обізнаний про строк, протягом якого він має добровільного сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в університеті.

Крім того, вказана довідка-розрахунок витрат № 836 датована 19.11.0221. Відтак колегія суддів критично ставиться до даних вказаної довідки про ознайомлення з ії змістом відповідача 16.11.2021.

У такому аспекті колегія суддів зауважує, з аналізу положень ч. 10 ст. 25 Закону № 2232-XII та п. 7 Порядку № 964 слідує, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19, від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19, від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, від 06.04.2023 у справі № 400/4280/20, від 11.05.2023 у справі № 400/4281/20, від 01.02.2024 по справі № 400/210/21.

При цьому також доцільно врахувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад (позивач) здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Тож зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин, правильне вирішення спору цієї категорії залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати, адже саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Застосовуючи таке праворозуміння та визначений у нормативних актах алгоритм дій ВНЗ у вимірі обставин цієї справи, колегія суддів констатує, що після відрахування відповідача від подальшого навчання позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в університеті, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.

Сам же ОСОБА_1 наполягає, що не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, однак позивачем не було встановлено строк, протягом якого він повинен був відшкодувати такі витрати, що підтверджується матеріалами справи.

На переконання колегії суддів, такі доводи заслуговують на увагу, адже обізнаність відповідача з розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням в університеті, не є рівнозначним наданню йому часу на добровільне відшкодування таких витрат.

Зважаючи на це колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведення позивачем факту відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ, а отже, зважаючи на положення ч. 10 ст. 25 Закону № 2232-XII та п. 7 Порядку № 964, у позивача були відсутні законні підстави для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення таких витрат. Тобто, у даному випадку звернення позивача до суду є передчасним.

На основі зазначеного можна констатувати, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача спірних витрат не відповідає фактичним обставинам і ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі № 520/27185/21 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич