Справа № 400/14289/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 р. № 400/14289/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 18.09.2023 № 18, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області (далі відповідач-2), в якій просить:

« 1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.09.2023 № 18 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788- XII «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 29.08.2023.»

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.08.2023 він звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", надавши всі документи, які підтверджують стаж. Рішенням від 18.09.2023 № 18 відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу вислуги років.

Ухвалою від 28.11.2023 суд відкрив провадження у справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та доказів, зобов`язав відповідача-1 одночасно з поданням відзиву подати до суду належно засвідчені копії усіх документів, на підставі та з урахуванням яких було прийнято оскаржуване позивачем рішення.

Відповідач-1 подав до суду відзив, в якому зазначає, що не отримував копію позовної заяви з додатками, тому з підставами для звернення з позовом та їх матеріально-правовим обґрунтуванням не знайомий, у зв`язку з чим «має викласти свої заперечення проти позову за формальних підстав».

Суд вказує, що позовна заява з додатками вручена відповідачу-1 23.11.2023 доставленням в його електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» о 13 год 34 хв 23.11.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

У відзиві відповідач-1 посилається на пункт «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції, яка передбачає призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, які до 11.10.2017 набули не менше 26 років 06 місяців спеціального стажу. Відповідач-1 зазначає, що призначити пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788-ХІІ немає правових підстав, оскільки позивач не набув необхідного стажу вислуги років на 11.10.2017 тривалістю 26 років 06 місяців.

Належно засвідчених копій усіх документів, на підставі та з урахуванням яких було прийнято оскаржуване позивачем рішення, відповідач-1 до суду не подав.

Відповідач-2 подав до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в позові, зазначаючи, що право виходу на пенсію за вислугу років мають працівники закладів освіти незалежно від віку, за наявності вислугу років станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців (пункт 2-1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», далі Закон № 1058-IV). На дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 становив 25 років 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

У зв`язку з тим, що від учасників справи не надходило заяв про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

29.08.2023 позивач у віці 52 років (дата народження 22.01.1971) звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

З урахуванням нормативно закріпленого принципу екстериторіальності, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, був визначений відповідач-1.

Відповідач-1 прийняв рішення від 18.09.2023 № 18 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, обґрунтоване тим, що у позивача відсутній необхідний стаж вислуги років.

Зокрема, в рішенні зазначено, що стаж позивача за вислугу років становить 25 років 28 днів замість необхідних 26 років 6 місяців.

Інших підстав для відмови в призначенні пенсії у рішенні не зазначено. Не повідомлено таких підстав і у відзивах.

Отже, спірним у цій справі є питання, чи достатньо позивачу стажу за вислугу років у 25 років 28 днів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII. Не є спірними питання досягнення позивачем необхідного пенсійного віку, належності обійманої ним посади до посад, робота на яких надає право на призначення пенсії за вислугу років, повнота поданого ним пакету документів та інше.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно із статтею 51 Закону № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначають, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до яких пункт "е" вказаної статті має такий зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років за наявного спеціального стажу діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України, ухвалюючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 справі № 440/1286/20 виснував, що з 04.06.2019 для вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд виснував, що з 04.06.2019 при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Ураховуючи положення пункту 2-1 та пункту 16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно з положеннями пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 справі № 440/1286/20.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В оскаржуваному рішенні відповідача-1 зазначено, що стаж позивача станом на 11.10.2017 становить 25 років 28 місяців.

Застосувавши до спірних правовідносин наведені вище правові норми з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов переконання, що позивач має необхідний стаж вислуги років для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII.

Ураховуючи наведене, рішення відповідача-1 є протиправним і підлягає до скасування.

За таких умов належним і ефективним способом захисту права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання відповідача-2 призначити і виплатити позивачу пенсію за віком, оскільки інші способи, зокрема зобов`язання повторно розглянути заяву, на чому наполягає відповідач-2, не гарантують фактичного отримання позивачем пенсійної виплати.

Суд зобов`язує призначити і виплатити позивачу пенсію саме відповідача-2, оскільки він є органом Пенсійного фонду за місцем проживання позивача, до якого позивач звертався за призначенням пенсії. Відповідач-1 лише розглядав заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 1 073,60 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Судовий збір на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, оскільки саме у зв`язку з його неправильними діями (прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії) виник спір.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ідентифікаційний код - 22933548), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код - 13844159) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.09.2023 № 18.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 29.08.2023 призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на умовах, передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ідентифікаційний код - 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна