Справа № 520/33267/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 квітня 2024 року № 520/33267/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (15 років).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, дії відповідача щодо ненарахування та невиплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправними та такими, що порушують її права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року адміністративну справу за вищевказаним позовом прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також представником відповідача зазначено, що звільнення позивача зі служби в поліції в лавах відповідача відбулось за негативних обставин, а саме залишення підрозділу та ухилення від несення служби у воєнний час. Оскільки позивач була обізнана про всі обставини свого звільнення зі служби в поліції в судовому порядку дії та наказ про звільнення не оскаржувала. Отже такі негативні обставини звільнення позивача зі служби в поліції не є поважними причинами для звільнення зі служби в поліції, на що посилається в позові позивач, заявляючи вимоги про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% за кожний календарний рік служби.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила службу в Управлінні поліції охорони в Харківській області.

Наказом Управлінні поліції охорони в Харківській області від 11.03.2022 року № 107 о/с позивача було звільнено з посади за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У подальшому, до зазначеного наказу було внесено зміни наказом відповідача від 06.03.2023 року № 104 о/с в частині встановлення загального трудового стажу.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи представника позивача стосовно того, що позивач, опікуючись своїм матеріальним становищем та, вважаючи, що при звільненні з нею не було проведено всіх необхідних розрахунків звернулась за правовою допомогою.

В рамках надання правової допомоги позивачем через адвоката ініційовано звернення з питання отримання інформації щодо того, у чому полягає затримка виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та причини такої затримки.

Листом Управлінні поліції охорони в Харківській області від 20.10.2023 року №11аз/43/40/04-2023 представника позивача було повідомлено про те, що з огляду на положення ст.102 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» оскільки ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», вона не набула права на виплату ОГД в порядку та на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулась до суду з позовом у цій справі.

Водночас під час розгляду справи встановлено, що обставинам звільнення позивача зі служби в лавах поліції передували обставини того, що Указом Президента України від 23.02.2022 № 63/2022 «Про введення надзвичайного стану в окремих регіонах України» у місті Києві та на території всіх областей України, за виключенням Донецької та Луганської областей, з 00:00 годин 24.02.2022 було введено надзвичайний стан строком на 30 діб.

Наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового

складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», з метою нормалізації обстановки в Державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та місті Києві, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції було указано перевести особовий склад на посилений варіант службової діяльності на час дії правового режиму надзвичайного стану.

Зі змісту поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено доводи стосовно того, що на виконання вказаних організаційно-розпорядчих актів наказом Управління поліції охорони в Харківській області від 20.02.2022 № 75 особовий склад УПО Харківської області та його підпорядкованих підрозділів поліції охорони було переведено на посилений варіант службової діяльності.

Під час розгляду справи встановлено, що станом на 24.02.2022 року позивач проходила службу на посаді поліцейського взводу охорони об`єктів та публічної безпеки батальйону Управління поліції охорони в Харківській області та основним службовим напрямком діяльності, по якій було несення служби у складі нарядів з охорони стаціонарних об`єктів.

В подальшому, о 04:45 год. 24.02.2022 року розпочалася військова агресія (напад) російської федерації проти України, на території Харківської області розпочалися військові дії, частина території області опинилася під ворожою окупацією. З урахуванням зазначених обставин, о 05:30 год. 24.02.2022 особовий склад усіх підрозділів УПО Харківської області було піднято за сигналом «Тривога», працівників поліції було озброєно вогнепальною, автоматичною зброєю та залучено до комплексу завдань із виконання заходів збройової відсічі нападу ворога.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05:30 год. 24.02.2022 року в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. Вказаним Указом було передбачено, що Міністерство внутрішніх справ України (у тому числі Національна поліція України, яка є його структурним підрозділом) зобов`язане запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави.

Зі змісту поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено доводи стосовно того, що починаючи з 25.02.2022 року позивач перестала виходити на службу до свого підрозділу (про що було складено відповідні документи), про своє місце перебування нікого з керівництва підрозділу не повідомляла, на телефонні дзвінки не відповідала, її місцезнаходження командному складу було невідомим.

З огляду на вказані обставини наказом Управління поліції охорони в Харківській області від 08.03.2022 № 84 було призначено проведення службового розслідування у формі письмового провадження за фактом відсутності працівників поліції (у тому числі позивача) на службі. Згідно з пунктом 3 цього наказу на підставі пункту 8 розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським, які затверджені наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (зі змінами) відсутнім на службі працівникам (у тому числі позивачу) з 01.03.2022 було припинено виплату грошового забезпечення.

Як свідчать матеріали справи, у ході проведеного службового розслідування було встановлено, що позивач (як і деякі інші працівники поліції) протягом тривалого часу безпідставно була відсутня на службі без поважних причин, від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини та честі держави самоусунулася, не взяла участь у здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, своїми діями допустила дискредитацію високого звання поліцейського, що полягає у вчиненні проступку, який підриває довіру громадськості до поліцейських та авторитет Національної поліції України в цілому, та є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції, вчинила дисциплінарний проступок (що виразився у порушенні вимог Присяги поліцейського та Дисциплінарного статуту Національної поліції України) який несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. За підсумками проведеного службового розслідування за вчинення такого дисциплінарного проступку дисциплінарною комісією Управління було вирішено до позивача застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Отже наказом Управління поліції охорони в Харківській області від 11.03.2022 № 3-П за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пп. 1, 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», абзацу 1 пункту 1 розділу III Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, затвердженої наказом МВС України від 10.12.2015 №1560, самоусуненні від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Зазначене дисциплінарне стягнення було реалізовано відповідачем шляхом видання наказу від 11.03.2022 № 107о/с, яким позивача було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Як повідомлено суд представником відповідача, пізніше працівникам відповідача стало відомо, що позивач виїхала за межі України і перебуває у Республіці Польща, інформації про те, що позивач на сьогодні повернулася в Україну у працівників відповідача відсутня.

Відтак, на переконання відповідача, оскільки звільнення позивача відбулось за негативних обставин, залишення підрозділу та ухилення від служби у воєнний час, то підстави для нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Стаття 102 «Пенсійне забезпечення поліцейських» Закону України «Про Національну поліцію» передбачає щодо виплати одноразової грошової допомоги після звільнення відсилання до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме до положень статті 9, які визначають підстави/умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, зокрема, зі служби в поліції, її розмір, джерела виплати.

Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на момент звільнення Позивача, далі - Закон № 2262-ХІІ) є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та ін., згідно з яким Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію згідно з цим законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, пункти 10, 11 якої містять аналогічні норми. Ця постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 також є актом пенсійного законодавства, яка ухвалена на виконання норм Закону № 2262-ХІІ і не змінює суть і зміст статті 9, 9-1 Закону № 2262-ХІІ. Норми пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 не встановлюють, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується при звільненні (у день звільнення) поліцейського зі служби.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, зі змінами, (далі - Порядок № 260), розділ II "Грошове забезпечення".

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 № 539 цей Порядок №260 було доповнено новим окремим розділом VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби, згідно з пунктом 8 якого одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські

При цьому, положеннями п. 3 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до положень розділу VI Порядку № 260 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

Поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Поліцейським при звільненні із служби через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

Враховуючи вище вказане, слід дійти висновку про те, що нормами статті 9 Закону № 2262-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги при звільненні після звільнення відповідних осіб зі служби (у тому числі поліцейським) передбачена лише у двох випадках:

- особам, які мають право на пенсію за цим законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (частина 1);

- особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше - у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (частина 2).

Отже, передбачена частиною 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується лише за сукупності двох обов`язкових умов, а саме: особа звільняється зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та особа має вислугу 10 років і більше.

Під час розгляду справи було встановлено, що станом на день звільнення позивача зі служби в поліції остання мала вислугу 15 років 06 місяців 01 день, але звільнення відбулось з підстав п.6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відтак звільнення позивача зі служби в поліції відбулось з підстав порушення останньою службової дисципліни, про свідчить і наказ відповідача від 11.03.2022 року №3-П про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, і позивача за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пп. 1, 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», абзацу 1 пункту 1 розділу III Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, затвердженої наказом МВС України від 10.12.2015 №1560, самоусуненні від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що у цьому спірному випадку мало місце її звільнення зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, що в умовах воєнного стану та наявної загрози її життю є поважною причиною.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що положеннями ст.24 Закону №580-VIII передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

З огляду на викладене, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України. Натомість, як повідомлено суду представником відповідача та не спростовано і не оспорюється позивачем, позивач вчинивши дисциплінарний проступок покинула територію країни.

Відтак у суду відсутні підстави вважати звільнення позивача у цьому випадку таким, що пов`язане із поважною причиною.

Натомість нормами законодавства, які регулюють питання порядку та підстав виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським не передбачено виплату такої допомоги у разі звільнення особи зі служби в поліції з підстав вчинення дисциплінарного проступку.

Таким чином оскільки переліку поважних причин для звільнення поліцейського зі служби на момент звільнення позивача не було встановлено, а звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (за порушення службової дисципліни і вчинення дисциплінарного проступку) не можна вважати звільненням з «інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України», то відповідачем не було допущено порушення прав позивача.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони в Харківській області (вул. Полтавський шлях, буд. 20,м. Харків,61052) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.