Справа № 140/1335/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1335/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Мачульського В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 НГУ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги за призовом на військову службу під час мобілізації у період з 01.03.2022 по 28.02.2023 та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу за призовом на військову службу під час мобілізації у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний місяць з 01.03.2022 по 28.02.2023 та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 01.03.2022 по 28.02.2023 проходив військову службу по мобілізації у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді головного сержанта стрілецького взводу (з охорони об`єкту № 4) стрілецької роти (з охорони та оборони об`єктів № 3, № 4, № 5). Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 № 61 він був звільнений зі служби та виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

При звільненні йому не була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення та допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Для реалізації своїх прав на вище вказані виплати, позивач 27.09.2023 звернувся до відповідача з відповідними рапортами для виплати йому допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при мобілізації. Однак виплати йому не проведено.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує його права (а.с.1-3).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.31-32).

22.02.2024 до суду від представника позивача надійшла заява від 20.02.2024 про поновлення строку звернення до суду (а.с.35-37).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.44).

У відзиві на позовну заяву від 01.03.2024 №50/41/12-244 відповідач позовні вимоги не визнає та вважає що позивачем пропущено строк звернення до суду. Зазначає, що допомога для вирішення соціально-побутових питань виплата не є обов`язковою, не входить до складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України та виплачується за рішенням командира частини в межах бюджетних асигнувань та кошторисних призначень військової частини протягом року. Як наслідок в ході повсякденної діяльності військової частини НОМЕР_1 за звітний період 2023 року не вся кількість особового складу отримала матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань.

Крім того, позивач із відповідним рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався, що свідчить про неможливість здійснення такої виплати. На момент звільнення позивача з військової служби відповідних рішень про демобілізацію не приймалося, а отже одноразова грошова допомога за призовом також не підлягає до задоволення (а.с.50-52).

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач у період з 01.03.2022 по 28.02.2023 проходив військову службу по мобілізації у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді головного сержанта стрілецького взводу (з охорони об`єкту № 4) стрілецької роти (з охорони та оборони об`єктів № 3, № 4, № 5) (а.с.5).

В подальшому на підставі свідоцтва про хворобу №38/с від 02.02.2023 Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» позивач був визнаний непридатним до військової служби (а.с.9-12).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 № 61 він був звільнений зі служби та виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) (а.с.4).

27.09.2023 позивач звернувся до відповідача з рапортами про виплату йому одноразової грошової допомоги за призовом на військову службу під час мобілізації у період з 01.03.2022 по 28.02.2023 та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік (а.с.15-16).

Листом від 23.10.2023 №50/41/32-1080 відповідач повідомив позивача, що допомога для вирішення соціальних-побутових питань за 2023 рік проводиться в межах бюджетних асигнувань на грошове забезпечення, які військовій частині не виділялись (а.с.17), та листом від 23.10.2023 №50/41/32-1078 повідомив, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні буде виплачена при надходженні коштів на грошове забезпечення (а.с.18).

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, щодо не нарахуванні та виплати зазначених допомог, з порушенням його прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання згідно з абзацом 4 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацом 7 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Законів України «Про Національну гвардію України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України, наказом МВС України №638 від 04 липня 2014 року затверджена Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України (далі - військові частини).

Пунктом 37.10 Інструкції визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460.

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 (далі - Порядок №460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №460, військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Пунктами 3-4 Порядку №460 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відповідно до пункту 5 Порядку №460, виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Отже військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовій захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З матеріалів справи встановлено, що позивач виконував військовий обов`язок у складі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 01.03.2022 по 28.02.2023.

Таким чином суд дійшов висновку, що саме за вищевказаний період позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовій захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, яку відповідач протиправно при звільненні позивача не виплатив останньому.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 році, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 1 Розділу XX наказу МВС від 15.03.2018 №200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Згідно п. 2 Розділу XX наказу МВС від 15.03.2018 №200 матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

Суд звертає увагу позивача на те, що виплата матеріальної допомога для вирішення соціально-побутових не є обов`язковою, вона не входить до складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України та виплачується за рішенням командира частини в межах бюджетних асигнувань та кошторисних призначень військової частини протягом року.

Відповідачем у відзиві зазначено, що в ході повсякденної діяльності військової частини НОМЕР_1 за звітний період 2023 року не вся кількість особового складу отримала матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, яка була виплачена у травні поточного року.

Отже, за час проходження служби позивачем у військовій частині НОМЕР_1 відповідні кошторисні призначення для здійснення вищевказаної виплати не надходили.

Крім цього встановлено, що за час проходження служби позивач із відповідним рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався.

Матеріалами справи підтверджено, що тільки 03.05.2023 після звільнення зі служби позивач подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2023 рік (а.с.40).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Щодо тверджень відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом з тим, ст. 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 р. № 928 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 31 грудня 2022 року.

Позивач подав рапорти про виплату одноразової грошової допомоги за призовом на військову службу під час мобілізації та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік 27.09.2023. Звернення позивача до суду відбулось 31.01.2024.

Судом при відкритті провадження у справі ухвалою суду від 27.02.2024 поновлено позивачу строк звернення до суду (а.с.44).

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за призовом на військову службу під час мобілізації з 01.03.2022 по 28.02.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за призовом на військову службу під час мобілізації у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний місяць служби у період з 01.03.2022 року по 28.02.2023 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський