Справа № 160/7973/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2023 року Справа № 160/7973/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.04.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Дніпропетровської області щодо відмови у перерахунку та доплати із застосуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", в редакції чинній з 29.01.2020 року, при обчисленні ОСОБА_1 в період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року, включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови;
- зобов`язати Комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Дніпропетровської області провести ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення та доплатити:
- за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року включно, належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу - 6560 грн. на місяць та окладу за військовим званням (підполковник) - 1680 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", в редакції чинній з 29.01.2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 року №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, з обов`язковим урахуванням розмірів у відсотковому значені усіх основних, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, які він отримував під час проходження служби.
- за період з 01.01.2021 року по 30.09.2021 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 7080 грн. на місяць та окладу за військовим званням 1820 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", в редакції чинній з 29.01.2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 року №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, з обов`язковим урахуванням розмірів у відсотковому значені усіх основних, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, які він отримував під час проходження служби.
- належну одноразову грошову допомогу з урахуванням проведених раніше виплат, передбачених ст.9 Закону 2262-ХІІ, і звільненням за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) Положення, згідно наказу Державної фіскальної служби України № 0069-о/д від 21.09.2021 року, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день її звільнення, обчисленого із розміру посадового окладу 7080 грн. та розміру окладу за військове звання 1820 грн., визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", в редакції чинній з 29.01.2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 року № 1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти з обов`язковим урахуванням розмірів у відсотковому значені усіх основних, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, які він отримував під час проходження служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що у спірний період ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС в Дніпропетровській області і отримував грошове забезпечення за цей період роботи, розраховане відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704 (далі Постанова №704) в редакції п.6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018р. №103 (далі Постанова №103), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 Постанови №704. Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 скасовано пункт 6 Постанови №103, у зв`язку із чим з 29.01.2020 року та з 01.01.2021 року виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням згідно з попередньою редакцією п.4 Постанови №704, тобто шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. При цьому, зважаючи на те, що з 01.07.2017р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. №1774-VIII (далі Закон №1774-VIII), згідно з яким після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, у даному випадку розміри посадового окладу та окладу за військовим званням мають бути обчислені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України про державний бюджет України на 2020 рік та на 2021 рік - на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Однак, відповідачем у 2020-2021 роках, а саме: з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року грошове забезпечення позивача протиправно нараховувалося, виходячи з окладу за військове звання та посадового окладу, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків №1 та №14 до Постанови КМУ №704, у зв`язку із чим виплата грошового забезпечення відбулась не у повному розмірі. Крім цього, сума одноразової грошової допомоги, виплаченої позивачеві при звільненні відповідно до ст.9 Закону №2262-ХІІ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (23 роки), також була встановлена із розрахунку грошового забезпечення, нарахованого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року. Так, дізнавшись після звільнення про вищевказані протиправні дії відповідача, позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив провести відповідний перерахунок його грошового забезпечення за період з 2020-2021 року, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно п.4 ПКМУ №704 від 30.08.2017р., а також провести відповідний перерахунок виплаченої позивачеві при звільненні одноразової грошової допомоги. Однак, відповідач листом від 21.03.2023 року за №86/6/04-97-08-13 безпідставно відмовив у проведенні такого перерахунку, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7973/23 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 25.05.2023 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
10.05.2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій останнім висловлено позицію, аналогічну викладеній у позовній заяві, та додатково зазначено, що він проходив службу в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, у міжрегіональному відділі оперативного документування Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, працівники якого займалися негласною оперативно-розшуковою діяльністю, яка передбачала легендування анкетних даних працівників вказаного відділу, на відміну від звичайних працівників ГУ ДФС України в Дніпропетровській області які займалися гласною оперативно-розшуковою діяльністю. У зв`язку з негласною оперативно-розшуковою діяльністю його відділ (міжрегіональний відділ оперативного документування ГУ ДФС в Дніпропетровській області) підпорядковувався управлінню з оперативного документування Головного управління ДФС України, і накази про призначення на посади, про грошове забезпечення видавалися ДФС України з грифами обмеженого доступу, які є в наявності в ГУ ДФС в Дніпропетровській області, тому що на підставі цих наказів позивачеві управлінням фінансового забезпечення ГУ ДФС України в Дніпропетровській області нараховувалась та виплачувалася заробітна плата, матеріальна допомога та одноразова допомога при звільненні. Твердження Відповідача про відсутності будь яких документів, а саме наказу про звільнення позивача та матеріалів про його грошове забезпечення позивач вважає безпідставними, у зв`язку із тим що при його звільненні саме з ГУ ДФС в Дніпропетровській області(а не ДФС України) йому згідно з наказом про звільнення (який був в бухгалтерії ГУ ДФС в Дніпропетровській області) було нараховано та виплачено заробітну плату, одноразову грошову допомогу при звільненні, а також надано довідку про його грошове забезпечення та про сплачені страхові внески за період з 22.06.2005 року по 30.09.2021 року. Також Описом справ тривалого (понад 10 років) зберігання підтверджено, що справи про грошове забезпечення працівників міжрегіонального відділу оперативного документування ДФС в Дніпропетровській області, в якому позивач проходив службу, 01.11.2021 року були передані в ГУ ДФС в Дніпропетровській області, а саме т.в.о. начальника відділу фінансово-бухгалтерського забезпечення - головному бухгалтеру ДФС в Дніпропетровській області Анні Кулаковій.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції у Міжрегіональному відділі оперативного документування Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, працівники якого займалися негласною оперативно-розшуковою діяльністю.
Наказом Державної фіскальної служби України №0069-о/д від 21.09.2021 року відповідно до підпункту 2 пункту 10 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28 січня 2021 року №1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України», постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2021 №510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України», на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року №761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014р. №85» у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України у порядку, визначеному Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення) та постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-239166) - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС в Дніпропетровській області звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) Положення, 30.09.2021 року.
Також у вищеозначеному наказі Державної фіскальної служби України вказано про виплату підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ст.9 Закону №2262-ХІІ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вислуга років для виплати грошової допомоги складає 23 роки.
Судом встановлено та відповідачем у відзиві визнається, що розмір посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 , зокрема, за період його служби з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року був встановлений з урахуванням вимог Постанови №704 в редакції Постанови №103, відповідно до яких розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р., тобто 1762,00грн. Крім цього, сума одноразової грошової допомоги відповідно до ст.9 Закону №2262-ХІІ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (23 роки) також встановлена із розрахунку грошового забезпечення, нарахованого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено у період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про державний бюджет України» на 2020 рік, на 2021 рік - на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 Постанова №704, а також у зв`язку із цим протиправно розраховано суму одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ст.9 Закону №2262-ХІІ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (23 роки), без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, позивач 16.03.2023р. звернувся до відповідача з заявою про проведення відповідного перерахунку грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги за спірний період.
Листом від 21.03.2023 року за №86/6/04-97-08-13 Комісія з реорганізації ГУ ДФС в Дніпропетровській області відмовила ОСОБА_1 у здійсненні вищеозначеного перерахунку грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що грошове забезпечення особам начальницького складу податкової міліції, в тому числі і позивача, за спірний період, а також одноразова грошова допомога при звільненні нараховувалися та виплачувалися згідно з чинним законодавством, а саме: відповідно до п.4 Постанови №704 в редакції п.6 Постанови №103, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 Постанови №704, водночас, з березня 2018 року по теперішній час нормативно-правові акти про підвищення грошового забезпечення особам начальницького складу податкової міліції не видавались, рішень про проведення перерахунку грошового забезпечення особам начальницького складу податкової міліції не приймалось, отже, зазначені ОСОБА_1 у заяві обставини та підстави не дозволяють Комісії з реорганізації ГУ ДФС у Дніпропетровській області здійснити проведення перерахунку грошового забезпечення та проведення певних доплат за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року, включно, з урахуванням проведених раніше виплат сум грошового забезпечення. Крім того, Комісія з реорганізації ГУ ДФС в Дніпропетровській області повідомила про те, що ДФС України та його територіальні органи здійснили у грудні 2021 року передачу товарно-матеріальних цінностей до Бюро економічної безпеки України, інші паперові документи та справи державній архівній установі в установленому Мін?юстом порядку. Таким чином, останнє зовсім виключає можливість Комісії з реорганізації ГУ ДФС у Дніпропетровській області здійснити проведення ОСОБА_1 перерахунку грошового забезпечення та проведення певних доплат за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року включно з урахуванням проведених раніше виплат сум грошового забезпечення, на підставі судових рішень адміністративних судів, які опубліковані у Єдиному реєстрі судових рішень України. Таким чином, підстав для перерахунку ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військове звання немає.
Не погодившись з відмовою відповідача щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт та щодо проведення виплати, з урахуванням раніше виплачених сум, а також щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ст.9 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та у проведенні відповідної виплати, з урахуванням раніше виплачених сум, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Згідно з п.349.1 ст.349 ПК України до складу податкової міліції належать:
головні управління (управління, відділи, відділення, сектори) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;
управління (відділи, відділення, сектори) податкової міліції відповідних контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, областях, округах (на два і більше регіони), містах Києві та Севастополі;
управління, головні відділи (відділи, відділення, сектори) податкової міліції відповідних державних податкових інспекцій у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонних, об`єднаних та контролюючих органах, що здійснюють супроводження великих платників податків.
У складі податкової міліції діє спеціальний підрозділ, який проводить роботу по боротьбі з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Приписами п.353.1 ст.353 ПК України встановлено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Підпунктом 353.4.2 пункту 353.4 ст.353 ПК України передбачено, що особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання, зокрема: старший начальницький склад: полковник податкової міліції; підполковник податкової міліції; майор податкової міліції.
Згідно з п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Відповідно до положень п.357.1 ст.357 ПК України форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Виплата грошового забезпечення працівникам податкової міліції України регламентувалася Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Порядком виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 616 від 17.07.2018р. (далі Порядок №616), який визначав механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначав форму та порядок видачі грошових атестатів.
Так, відповідно до п.2 розділу І Порядку №616 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події.
Згідно із п.3 розділу І Поярку №616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.
При цьому п.1 розділу ІІ Порядку №616 передбачено, що посадові оклади особам начальницького складу податкової міліції встановлюються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатками 9-11 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) та визначених у штатних розписах відповідних органів ДФС, з дня призначення на відповідну посаду.
За приписами п.1 розділу ІІІ Порядку №616 оклади за спеціальним званням особам рядового та начальницького складу податкової міліції встановлюються у розмірах, визначених додатком 14 до постанови №704 (з урахуванням пункту 4 постанови №704), з дня присвоєння спеціального звання Указом Президента України або наказом органу ДФС, або наказом навчального закладу ДФС відповідно до Указу Президента України від 21 березня 2002 року №277 «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - постанова №114).
Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №616 передбачено, що оклади за спеціальним званням для осіб начальницького складу податкової міліції підрозділів оперативного документування виплачуються з дня присвоєння спеціального звання відповідно до наказу ДФС.
Таким чином, посадові оклади та оклади за спеціальним званням особам начальницького складу податкової міліції встановлюються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатками 9-11 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Так, 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 (далі - Постанова №704), якою, зокрема, затверджено: схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції апарату Державної фіскальної служби згідно з додатком 9; схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях, м. Києві та органу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з додатком 10; схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції державних податкових інспекцій Державної фіскальної служби згідно з додатком 11; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте, відповідно до п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 (яка набрала чинності 24.02.2018р.) до Постанови №704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови КМУ №704 викладено у новій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Разом з цим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2 , Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019р. в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2, Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2, Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20.10.2022р. у справі №826/6453/18 касаційні скарги Пенсійного фонду України та Кабінету Міністрів України залишені без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 без змін.
При цьому у розумінні приписів ч.1 ст.325 КАС України, згідно з якою постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 набрала законної сили 29.01.2020р.
Отже, з 29.01.2020р., тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції, тобто у наступній редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".
І саме ця редакція п.4 Постанови №704 була чинна на час служби позивача в податковій міліції у міжрегіональному відділі оперативного документування Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, зокрема, з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року та, відповідно, мала застосовуватися відповідачем при розрахунку грошового забезпечення позивача за цей період.
Таким чином, відповідно до п.4 Постанови КМУ №704 з 29.01.2020р., з 01 січня 2021 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року та на 1 січня 2021 року, відповідно (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, а не шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
При цьому, відповідно до Закону України від 07.12.2017р. №2246-VІІІ Про Державний бюджет України на 2018 рік встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2018 року у розмірі 1762,00грн.
Водночас, Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 2102,00грн.
Законом України від 15.12.2020 року № 1082IX Про Державний бюджет України на 2021 рік встановлений з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00грн.
Отже, з 29.01.2020р. з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Разом з цим, з 01.07.2017р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016р. №1774-VIII (далі Закон №1774-VIII), згідно з п.3 розділу Прикінцеві та перехідні положення якого установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Крім того, п.9 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII передбачено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таким чином, п.4 Постанови №704, у редакції до внесення змін п.6 Постанови №103, в якій він діє з 29.01.2020р., тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, має застосовуватися в частині, що не суперечить Закону №1774-VIII, тобто розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мають визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".
Отже, з урахуванням Закону №1774VIII з 29 січня 2020 року та з 1 січня 2021 року розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, згідно із п.4 Постанови №704 є величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2020р. та на 01.01.2021 року, відповідно, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих, згідно з Постановою №704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Також суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Так, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX), Закон № 1082-IX та Закон №1928IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, на 2021 та на 2022 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відтак, з 01.01.2020р. положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів і військовослужбовців.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21.
Таким чином, суд доходить висновку, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум, є протиправною.
Також протиправною є відмова відповідача щодо перерахунку та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум, з огляду на таке.
Згідно із ч.1 ст.9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Таким чином, одноразова грошова допомога у разі звільнення зі служби повинна бути розрахована від розміру місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зважаючи на те, що, відповідачем протиправно розраховано та виплачено позивачеві грошове забезпечення за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року (день звільнення) без врахування при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, відповідно, тобто неправильно розраховано й розмір місячного грошового забезпечення, яке позивач отримував за кожний повний календарний рік служби, а також розмір місячного грошового забезпечення, яке позивач отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення (30.09.2021р.), а, відтак, і помилково визначено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, яка повинна була розрахована від розміру його місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та т. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. №3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на встановлення судом протиправності відмови відповідача у здійсненні перерахунку та виплати позивачеві грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум, а також щодо перерахунку та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум, суд, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, доходить висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2021 року по 30.09.2021 року, включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, а також про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Водночас, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що стосуються зобов`язання відповідача при здійсненні вищевказаного перерахунку грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні використовувати конкретні суми та конкретні додаткові види грошового забезпечення (провести конкретний розрахунок) задоволенню не підлягають, позаяк є передчасними, бо предметом спору у цій справі є саме наявність/відсутність у позивача права на розрахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 30.09.2021 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 Постанови №704, а також щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 Постанови №704, натомість питання інших складових, в тому числі їх розміру, при розрахунку грошового забезпечення позивача за спірний період та, відповідно, одноразової грошової допомоги при звільненні, не були спірними, водночас, відповідно до ст.5 КАС України судовому захисту підлягає саме порушене право особи і задоволення позовних вимог, спрямованих на майбутнє, неприпустиме.
Щодо посилання відповідача на те, що позивач був співробітником міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС, який був суб`єктом режимно-секретної діяльності і співробітники такого відділу призначалися на посади та звільнялися зі служби кадровою службою ДФС України, у зв`язку із чим в ГУ ДФС відсутня будь-яка інформація щодо таких посадових осіб, у тому числі інформація стосовно позивача, при цьому у зв`язку із тим, що вся інформація стосовно структурного підрозділу ГУ ДФС - міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС була засекречена, зокрема, особисті дані (прізвище, ім`я, по-батькові, РНОКПП), а відомості стосовно нарахованого грошового забезпечення по працівникам такого підрозділу у ГУ ДФС відсутні, суд зазначає наступне.
Так, наявними матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу в податковій міліції у Міжрегіональному відділі оперативного документування Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, працівники якого займалися негласною оперативно-розшуковою діяльністю, і наказом Державної фіскальної служби України №0069-о/д від 21.09.2021 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-239166) - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС в Дніпропетровській області було звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) Положення, 30.09.2021 року.
Крім цього, Описом справ тривалого (понад 10 років) зберігання, копія якого також долучена до матеріалів справи, підтверджено, що справи про грошове забезпечення працівників міжрегіонального відділу оперативного документування ДФС в Дніпропетровській області, в якому позивач проходив службу, 01.11.2021 року були передані в ГУ ДФС в Дніпропетровській області, а саме т.в.о. начальника відділу фінансово-бухгалтерського забезпечення - головному бухгалтеру ДФС в Дніпропетровській області Анні Кулаковій.
Таким чином, вищенаведені доводи відповідача щодо відсутності у нього будь-якої інформації щодо позивача є безпідставними.
Інші доводи відповідача стосовно того, яким саме чином відбувалося фінансування відділу ГУ ДФС в Дніпропетровській області, в якому позивач проходив службу (розрахунок грошового забезпечення вказаного підрозділу здійснював співробітник цього ж відділу, надаючи до фінансового підрозділу ГУ ДФС лише загальну інформацію у розрізі всіх видів нарахованого грошового забезпечення із зазначенням розрахованих сум, для узагальнення результатів розрахунку грошового забезпечення в цілому по ГУ ДФС; розрахунково-платіжні відомості грошового забезпечення стосовно таких співробітників до фінансового підрозділу ГУ ДФС не надавались; платіжна відомість на отримання грошового забезпечення співробітників складалася та подавалася до АТ КБ «Приватбанку» тільки на керівника (заступника керівника) такого підрозділу ГУ ДФС (в подальшому вся сума грошового забезпечення працівників такого підрозділу ГУ ДФС розподілялася між його співробітниками)) не спростовують права позивача на проведення розрахунку грошового забезпечення за спірний період та одноразової грошової допомоги при звільненні у визначений у цьому рішенні суду спосіб, а також того, що обов`язок проведення такого перерахунку має бути покладений саме на Комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Дніпропетровської області, бо, навіть як зазначено вище, розрахунок грошового забезпечення працівників вказаного підрозділу здійснював співробітник цього ж відділу, а відділ безпосередньо був структурним підрозділом ГУ ДФС.
У справі, що розглядається, спір виник у правових відносинах публічної служби позивача, яку він проходив саме у Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області. Тому, статус Головного управління як відповідача обумовлений його статусом роботодавця позивача, а не суб`єкта владних повноважень, що у певний період часу виконував функції податкової міліції.
Крім того, у вказаному листі від 21.03.2023 року за №86/6/04-97-08-13 з поміж іншого зазначено, що в Головному управлінні працює виключно Комісія з реорганізації Головного управлінні ДФС у Дніпропетровській області, а тому, обов`язок із відновлення порушених прав позивача необхідно покласти саме на Головне управління в особі Комісії з реорганізації Головного управлінні ДФС у Дніпропетровській області.
Враховуючи викладене у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 715,73грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова