Справа № 240/16756/22
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16756/22

17 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Житомирської обласної прокуратури про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Керівник Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 та Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подали апеляційні скарги.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 року апеляційну скаргу Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів відмовлено.

До суду від Житомирської обласної прокуратури надійшла заява про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2023 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами та призначено заяву до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно частини 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пункт 1 частини 2 статті 361 КАС України визначає, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відтак, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 640/19240/21 зазначив, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.

Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази і тим більше не припущення учасників справи, що не підтверджено відповідними доказами.

Зокрема, ними можуть бути скасування рішення або вироку суду, що мали преюдиційне значення під час прийняття рішення судом; факти, встановлені вироком суду, що набрав законної сили; завідомо неправдиві показання свідка в судовій справі; завідомо неправильний висновок експерта; фальшиві документи або речові докази тощо.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 802/1462/16-а вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Поряд з цим, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки, як було зазначено вище, нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19, від 28 жовтня 2020 року у справі №200/11289/19-а та від 12 листопада 2020 року у справі №804/2223/17.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 року у справі Pravednaya v. Russia, пп.27, 28).

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку "не були і не могли бути відомі особі" слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 826/13811/16.

Поряд з цим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16 перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у адміністративній справі N240/16756/22 частково задоволено позов Житомирської обласної прокуратури до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів.

Визнано протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. щодо винесення постанови від 23.02.2022 про стягнення з Житомирської обласної прокуратури витрат виконавчого провадження в сумі 185,70 грн та вчинення дій спрямованих на її виконання в межах виконавчого провадження N 68754998.

Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Житомирської обласної прокуратури 185,70 грн витрат виконавчого провадження.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 у даній справі апеляційну скаргу Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у даній справі скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення суд дійшов висновку, що зважаючи на те, що рішення у справі N240/1235/21 набрало законної сили, з метою примусового його виконання 27.01.2022 Житомирським окружним судом видано виконавчий лист, однак в добровільному порядку рішення суду боржником не виконане, у зв`язку з цим постановою державного виконавця від 23.02.2022 відкрито виконавче провадження та одночасно в межах даного виконавчого провадження постановами державного виконавця стягнуто з обласної прокуратури 185,70 грн-витрат пов`язаних з організацією і проведенням виконавчих дій та стягнення 26000 грн - витрат виконавчого провадження.

Враховуючи те, що на той час справа N240/1235/21 перебувала у провадженні Верховного Суду за касаційною скаргою обласної прокуратури, а також заява обласної прокуратури про роз`яснення рішення в частині способу (процедури) нарахування заробітної плати судом першої інстанції не розглянута, судом зроблено висновок, що оскаржувані постанови державного виконавця с правомірними і такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 у адміністративній справі N240/1235/21 частково задоволено позов ОСОБА_2 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Цим же судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування ОСОБА_2 з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_2 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням всіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період; стягнуто з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки при звільненні, починаючи з 31.12.2020 і по день фактичного розрахунку, а також документально підтверджені судові витрати у сумі 908 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 частково задоволено апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури, скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2020 по день фактичного розрахунку та прийнято у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , іншу частину оскаржуваного рішення адміністративного суду першої інстанції залишено без змін.

Так, постановою Верховного Суду від 20.12.2023 у справі N?240/1235/21 за позовом ОСОБА_2 до Житомирської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області - про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку касаційні скарги ОСОБА_2 та Житомирської обласної прокуратури задоволено частково.

Скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 у частині, якою визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування ОСОБА_2 з 26.03.2020 по 31.12.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_2 за період з 26.03.2020 по 31.12.2020 заробітну плату, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Ухвалено у вказаній частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про: визнання протиправною бездіяльності Житомирської обласної прокуратури щодо невиплати частини заробітної плати; стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 невиплаченої частини заробітної плати за період з 26.032020 по 31.12.2020 у сумі 279210,71 грн, яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавку за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень.

Скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 у частині позовних вимог про: стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 вихідної допомоги при звільненні в сумі 21380,94 грн; стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 і по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 1018,14 грн за кожен день затримки розрахунку.

У вказаній частині позовних вимог справу N240/1235/21 направлено на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Як слідує зі змісту заяви про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, в обґрунтування останньої заявником зазначено про те, що оскільки судове рішення по справі N240/1235/21 набрало законної сили з дати його прийняття є остаточним і оскарженню не підлягає, а тому відпали підстави, з яких було відмовлено у задоволенні позову Житомирської обласної прокуратури до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів.

Таким чином, на переконання заявника, оскільки підставою для ухвалення судового рішення, яке переглядається слугували рішення суду у справі №240/1235/21 та встановлені судом у ній обставини, а тому відповідно до положень ст.361 КАС України наявні підстави для перегляду рішення.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам заявника звертає увагу, що приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною третьою статті 27 Закону встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Частиною четвертою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень ; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії , а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Аналіз вищевказаних норм дають підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Отже, стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 703/1086/17) та від 13 лютого 2019 року (справа № 295/13991/16-а).

Крім того, як зазначалося вище частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином невинесення та не пред`явлення даної постанови на виконання, державним виконавцем відділу, згідно вказаної вище норми Закону України «Про виконавче провадження», який є імперативним, призвело б до грубого порушення Закону державним виконавцем.

Отже, дії державного виконавця здійснено у спосіб та порядку визначені законодавством, дані кошти не є безпідставно стягнутими, та не підлягають стягненню з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Так, грошові кошти в сумі 26 000,00 грн., що були перераховані до бюджету, як виконавчий збір стягнутий відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 23.02.2022 ВП № 68754998 та кошти в сумі 185 грн. 70 коп., стягнуті відповідно до постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 23.02.2022 ВП № 68754998 не є помилково або надміру зарахованими, оскільки були стягнуті відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В розрізі цих обставин, ймовірність майбутнього скасування рішення жодним чином не можуть впливати на дії виконавця, які в той момент були вчинені в межах повноважень за тих обставин які існували на той момент.

Слід звернути увагу, що на момент винесення постанови про стягнення з Житомирської обласної прокуратури 185,70 грн. витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн. винесені у виконавчому провадженні ВП №68754998 з виконання вказаного вище виконавчого листа, виконавчий документ не визнавався в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню та відповідно рішення на підставі якого видано даний виконавчий документ не скасовано судом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Житомирської обласної прокуратури про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року за нововиявленими обставинами, оскільки підстави, наведені заявником не є нововиявленими обставинами в розумінні положень п.1 ч.2 ст. 361 КАС України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Керуючись ст.ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Житомирської обласної прокуратури про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом Керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.