Справа № 200/786/24
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року Справа№200/786/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

09.02.2024 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 85 927 гривень 84 копійки;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 08.12.2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4463 гривні 15 копійок в місяць у загальній сумі 309 109 гривень 13 копійок за період з 01.03.2018 року по 08.12.2023 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 26.09.2013 року по 08.12.2023 року проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . При цьому їй не здійснювалися нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.11.2017 року включно. Крім того позивач зазначає, що в її випадку базовим місяцем при нарахуванні такої індексації повинен вважатися місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) за посадою, а саме: січень 2008 року. Наведене стало підставою її звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.04.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній просив позовні вимоги 1, 2 розглядати в наступній редакції: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 27.11.2017 року включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.11.2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 72 761 гривня 91 копійка.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 08.12.2023 року включно та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4463 гривні 15 копійок в місяць у загальній сумі 309 109 гривень 13 копійок за період з 01.03.2018 року по 08.12.2023 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 позивач просив залишити без розгляду.

26.02.2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовував тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2017 року № 152 ОСОБА_1 з 24.07.2017 року по 26.11.2017 року перебувала у відпустці по вагітності та пологам.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2017 року № 252 ОСОБА_1 вибула у відпустку по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку з 27.11.2017 року по 10.10.2020 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2020 року № 176 ОСОБА_1 17.08.2020 року достроково прибула та приступила до виконання службових обов`язків з відпустки по догляду за дитиною.

Відповідач наголосив, що згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» з дати початку відпустки по вагітності та пологам, а також відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років підстав для виплати грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення не вбачається, оскільки військовослужбовцем не виконуються обов`язки військової служби. Такі виплати можуть бути поновлені після того, як військовослужбовець розпочне виконання обов`язків військової служби. Таким чином, ОСОБА_1 не має права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 24.07.2017 року по 16.08.2020 року.

Крім того відповідачем зазначено, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 16 квітня 2015 № 10685/0/14-15/10, від 04 серпня 2017 року 220/5140 та від 08 серпня 2017 року № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютому 2018 року у Міноборони не було.

Щодо січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації, відповідачем зазначено, що аналіз редакцій норми пункту 5 Порядку № 1078 дозволяє прийти до висновку, що до грудня 2015 року у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Отже, до 01.12.2015 року будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання виключно тарифних окладів працівника.

Редакція ж вказаної норми, яка діє з 01.12.2015, покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців) на підприємства, установи, організації у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів). Тобто, лише з 01.12.2015 на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок (окладів).

При цьому, в якості підстави для зміни базового місяця Порядок № 1078 визначає саме зміну тарифних окладів, що відбулась після набрання чинності новою редакцією пункту 5 Порядку, передбаченою Постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Також, слід зазначити, що внесені до п.5 Порядку № 1078 зміни нормативно не встановили нового базового місяця для обрахунку індексації. Враховуючи, що у військовослужбовців, в тому числі і у позивача, збільшувався розмір грошового забезпечення (за рахунок збільшення розміру додаткових видів грошового забезпечення), до 01.12.2015 року базовий місяць для нарахування індексації позивачу обґрунтовано змінювався, тому підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяцю січень 2008 року немає.

Крім того відповідач зазначив про пропуск строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонам докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 22.03.2017 року.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) є органом, у якому позивач проходила військову службу.

Відповідно до витягу з наказу від 26.09.2013 №197 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду радіотелеграфіста взводу зв`язку ВЧ НОМЕР_5 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2017 року № 152 ОСОБА_1 з 24.07.2017 року по 26.11.2017 року перебувала у відпустці по вагітності та пологам.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2017 року № 252 ОСОБА_1 вибула у відпустку по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку з 27.11.2017 року по 10.10.2020 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2020 року № 176 ОСОБА_1 17.08.2020 року достроково прибула та приступила до виконання службових обов`язків з відпустки по догляду за дитиною.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) АДРЕСА_2 від 08.12.2023 №299 старшого солдата ОСОБА_1 з 08.12.2023 року виключено зі списків особового складу частини та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_6 АДРЕСА_1 .

Разом із відзивом на позовну заяву ВЧ НОМЕР_1 надала довідку від 05.02.2024 року №225/56/113/фс про виплату індексації позивачу, з якої вбачається, що у період з грудня 2015 року по грудень 2017 року індексація не нараховувалась та виплачувалась.

Починаючи з вересня 2020 року по січень 2023 року позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення із поступовим збільшенням суми індексації відповідно до відсотку індексації.

Листом від 05.02.2024 року №225/56/111 фс військова частина НОМЕР_1 на звернення позивача щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року повідомила, що індексація за період з 01.12.2018 року по 08.12.2023 року нараховувалась та перераховувалась на карту позивача разом із грошовим забезпеченням.

Стосовно надання інформації щодо розміру прожиткового мінімуму, застосованого при встановленні посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт в період з 2015-2023 року ВЧ НОМЕР_1 пояснила, що головний розробник Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 не вніс зміни до цієї Постанови щодо перерахунку посадових окладів та окладів за військовим званням до додатків 1 (з примітками) та 14 (з примітками). Тому немає підстав для перерахунку посадових окладів грошового забезпечення, а саме розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) виходячи з розміру 1762 гривні шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.

Враховуючи вищевикладене, здійснити перерахунок грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2015 року по 08.12.2023 року відповідач відмовився.

Вважаючи протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті індексації за спірний період, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

З урахуванням відсутності окремого закону щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до положень ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно положень ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частиною 2 тієї самої статті визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 17.07.2003 року прийнято Постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 (надалі - Порядок №1078).

Згідно з п.4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У п.1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

З 01.12.2015 року згідно з Постановою Кабінету Міністрів № 526 від 13.06.2012 року в редакції Постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015 року Порядок №1078 доповнено пунктом 10-2.

Відповідно до нього для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Крім того, згідно з п.14 Порядку №1078 роз`яснення щодо його застосування надає Мінсоцполітики.

Мінсоцполітики в листі від 28.04.2016 року № 201/10/1.37-16 надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, яке полягає в наступному: "Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Враховуючи викладене та наведені у листі дані, для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватись з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року".

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів постановлено вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Закон №1294), яка набрала чинності з 01.01.2008 року та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Відповідно до пункту 13 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294, вона набрала чинності з 01.01.2008.

З січня 2008 року по 28.02.2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.

Наведена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідно до положень Порядку №1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період до 28.02.2018.

З урахуванням викладеного, суд вважає неправомірним ненарахування відповідачем індексації грошового забезпечення за оскаржуваний період без застосування місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Також суд враховує, що позивач у період з 24.07.2017 року по 26.11.2017 року перебувала у відпустці по вагітності та пологам та отримувала соціальні виплати згідно з Положенням №04-800 від 11.03.1993 року Про порядок призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2017 року № 152 ОСОБА_1 з 24 липня по 26.11.2017 року перебувала у відпустці по вагітності та пологам.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2017 року № 252 ОСОБА_1 вибула у відпустку по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку з 27.11.2017 року по 10.10.2020 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2020 року № 176 ОСОБА_1 17.08.2020 року достроково прибула та приступила до виконання службових обов`язків з відпустки по догляду за дитиною.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, що була чинною на час спірних правовідносин (далі - Інструкція № 260), грошове забезпечення військовослужбовцям за час перебування їх у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, не виплачується.

Відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами оплачується згідно з законодавством України.

Суд враховує, що Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" передбачено такий вид державної допомоги сім`ям з дітьми як допомога у зв`язку з вагітністю та пологами.

Згідно із статтею 4 вказаного Закону (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) покриття витрат на виплату державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

Порядок покриття витрат, передбачений частиною першою цієї статті, не стосується виплат допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам з числа військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, військ цивільної оборони, інших військових формувань, а також Державної спеціальної служби транспорту та з числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби України. Покриття витрат на виплату зазначеного виду державної допомоги цим категоріям жінок здійснюється за рахунок відповідних бюджетів.

Положення статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 визначають, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Тобто, соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

Отже, судом встановлено, що в період з 24.07.2017 року по 26.11.2017 року не мала права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати спірної індексації.

Порядок фінансування здійснення індексації грошових доходів населення визначається статтею 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Згідно з нею індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Тобто Законом визначено, що виплати індексації здійснюються з коштів, передбачених для таких виплат. Саме на це вказує словосполучення "відповідних коштів", яке застосовується у згаданій нормі.

Далі, згідно з частиною 6 статті 5 того самого Закону, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

З наведеного слідує, що межі фінансових ресурсів державного бюджету визначають можливість проведення індексації грошових доходів населення, які виплачуються з нього. Цим дана виплата відрізняється від інших гарантій та зобов`язань, що можуть бути безумовно покладені на державні органи.

Виплата індексації вказаним законом прямо поставлена у залежність від наявності достатнього фінансового ресурсу у відповідному бюджеті.

Тому доречними є посилання відповідача на ч.1 ст. 23, ст. 48 Бюджетного кодексу України, статтю 15 Закону України "Про Збройні сили України" та п. 16 Положення про Військові комісаріати, затвердженого Постановою КМ України №389 від 03.06.2013, якими визначається, що фінансування відповідача здійснюється за рахунок Державного бюджету України, платежі з якого здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Також судом приймаються до уваги положення ч.1 ст. 51 Бюджетного кодексу України, згідно з якими керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

З цього слідує, що виплата військовослужбовцям грошового забезпечення з урахуванням необхідної індексації повинна здійснюватися лише в межах бюджетних асигнувань, затверджених у відповідних кошторисах. Таке додатково підтверджує висновки суду про зв`язок між правом військовослужбовця на одержання індексації та наявністю у кошторисі відповідача необхідних для цього асигнувань.

Позивачем у позовній заяві не наведено підстав, з яких можливе ігнорування принципу цільового використання бюджетних коштів (п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України) та інших принципів бюджетної системи України, які є передумовою справедливого та передбачуваного розподілу фінансових ресурсів держави.

Суд вважає за необхідне зауважити, що правове регулювання виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців відрізняється від індексації, що повинна виплачуватися громадянам, оплату праці яким здійснюють підприємства, установи та організації.

З аналізу змісту статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" вбачається, що останні підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Щодо них закон не встановлює особливостей джерел фінансування таких виплат.

На відміну від них, з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII при виплаті доходів за рахунок бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, проведення індексації обмежено фінансовими можливостями вказаних бюджетів.

Вказаний вище Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII набрав чинності з 1 січня 2015 року та у частині, що підлягає застосуванню у даній справі, не визнаний неконституційним.

У цьому контексті гарантії оплати праці військовослужбовців наблизилися до соціальних гарантій іншим верствам населення, виплати з бюджетів для яких складають основне джерело існування. Визначення окремих категорій одержувачів виплат з бюджетів, індексація доходів яких має здійснюватись незалежно від наявності фінансових можливостей держави, належить до компетенції Верховної ради України, яка для цього має внести зміни до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Наведене узгоджується з вказаними вище положеннями Бюджетного кодексу України та з урахуванням зміни у правовому регулюванні, яка відбулася з 01.01.2015 року, має прийматися до уваги при визначенні релеватності судової практики із спірного питання, а також прийнятності у ньому рішень Конституційного суду України.

Суд приймає до уваги рішення у справі «Кечко проти України», у пунктах 23, 26 якого Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Натомість, у справі, що розглядається, з 01.01.2015 року законодавством визначена умова здійснення спірних виплат - наявність у відповідних бюджетах необхідних фінансових ресурсів. Тільки у разі її досягнення у відповідача може виникати позитивний обов`язок здійснити виплату індексації.

Аргументи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань як виправдання невиконання своїх зобов`язань не можна приймати до уваги тільки у випадку, якщо наявність таких асигнувань не визначена законом як умова виникнення спірного зобов`язання.

Держава на власний розсуд визначила, які доплати надавати працівникам із державного бюджету, законодавчо з 01.01.2015 року встановила умови для цього. У разі недотримання цих умов, очікування особи не можуть вважатися легітимними, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Наявність бюджетних асигнувань у даній справі розглядається як законодавчо встановлена умова виникнення фінансового зобов`язання у відповідача, а не виправдання його бездіяльності після виникнення такого зобов`язання.

Відсутність бюджетних асигнувань не може бути підставою для порушення прав громадян, якщо відповідні права у них виникли. Але у випадку залежності їх виникнення від наявності фінансового ресурсу, встановлення такої наявності є первинним.

Навіть якщо індексація у спірних періодах могла бути розрахована за правилами Порядку, обов`язок з її виплати з 01.01.2015 року законом поставлений в залежність від меж фінансування відповідних витрат у Державному бюджеті.

Відтак, предметом доказування у даній справі серед іншого є обставина наявності у Державному бюджеті коштів для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одним з принципів адміністративного судочинства. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.1, 4 ст. 9 КАС України).

Водночас, за приписами ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Можливість витребування доказів судом з власної ініціативи не повинна підміняти (виключати) вказаний обов`язок відповідача, оскільки у такому разі не буде дотримана рівність сторін перед законом та судом. Тому у разі невиконання суб`єктом владних повноважень обов`язку щодо доведення обставин, на які він посилається в обґрунтування заперечень проти позову, суд може вирішувати спір на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач у встановлений судом строк не додав до відзиву доказів на підтвердження власних доводів про відсутність у Державному бюджеті України та кошторисі відповідача асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцям до листопада 2018 року. Тому суд вважає ці посилання недоведеними - такими, що не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Відсутність аналогічних доказів разом з висновками про порядок визначення базового місяця при розрахунку індексації грошового забезпечення виступили підставою для задоволення позовних вимог судом у справі №825/565/17, рішення у якій залишено без змін постановою Касаційного адміністративного суду від 05.02.2020 (провадження К/9901/15586/18).

Виходячи з вищевикладеного суд вважає місяцем початку обчислення споживчих цін з метою індексації грошового забезпечення військовослужбовця (базовим місяцем) в даному випадку за період з 01.12.2015 року по 23.07.2017 року (час виконання обов`язків військової служби) є січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 року та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

Судом встановлено, що за період з 01.12.2015 року по 23.07.2017 року позивачу не нараховувалася індексація грошового забезпечення. Викладене зазначене у відзиві відповідача на позовну заяву та у довідці № 225/56/113/фс від 05.02.2044 року.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що під час перебування позивача на військовій службі відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 23.07.2017 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Верховний Суд в постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, вирішуючи питання щодо належного способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, серед іншого зазначив, що суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення за спірний період та вирішити питання щодо її виплати.

Виконуючи такі рекомендації Верховного Суду у справі, що розглядається, суд виходить з принципу змагальності, закріпленому у ст.9 КАС України. Згідно з ним розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому згідно з положеннями ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Виконання цього обов`язку передбачає перевірку відповідачем обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку суми індексації. Адже закон передбачає усі умови для такої перевірки: відповідач отримує копію розрахунку позивача, має необхідні для перевірки первинні документи, що стосуються проходження військової служби саме позивачем. Крім того, у розпорядженні відповідача є необхідні для такої перевірки організаційні ресурси - спеціалісти відповідних фінансових підрозділів.

Обов`язок суду з перевірки обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку не означає безпосереднього здійснення судом математичного обрахування заявленої позивачем суми індексації. У такому разі фактично порушувався би принцип рівності сторін перед судом внаслідок звільнення відповідача від обов`язку спростування правильності наданого позивачем розрахунку суми індексації.

Відповідно до ч.1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

З наведеного слідує, що суд застосовує норми права до обставин, встановлених на підставі відповідних доказів. Такими доказами у контексті даної справи є надані позивачем у якості додатків до позовної заяви розрахунки сум індексації, одержання якої вона мала право. Аналогічних розрахунків, які б спростовували правильність обрахування заявлених позивачем сум, відповідач не надав.

Додані до відзиву на позовну заяву довідки про виплату індексації позивачці №225/56/113/фс від 05.02.2024 підтверджують факт виплати індексації, але не відображають її розрахунок та не вказують на помилки у розрахунку позивача.

Суд вирішує спір оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням отримані під час розгляду справи докази, визначає, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, на підставі чого задовольняє вимоги або відмовляє у позові.

У разі необхідності, для встановлення окремих обставин справи судом може призначатися експертиза. Відповідно до ч.2 ст. 101 КАС України предметом висновку експерта не можуть бути питання права, що додатково вказує на правовий характер питань, які має вирішити суд перевіряючи обгрунтованість заявленої позивачем суми.

У справі, що розглядається, суд не вбачає підстав не погодитися з наведеним позивачем розрахунком суми індексації у частині, що відповідає вказаним у цьому рішенні періодам наявності права на її отримання.

Виходячи з цього суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на виплату індексації за період з 01.12.2015 року по 23.07.2017 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року в сумі 57 731,19 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем встановленого ст. 122 КАС України строку звернення до суду.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На момент порушення права позивача на отримання спірних виплат діяла редакція ст. 233 КЗпП України, згідно з якою у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення даної норми надано Конституційним Судом України у рішенні від 15 жовтня 2013 року по справі №1-18/2013 (№ 9-рп/2013), згідно з яким у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зважаючи на це, навіть у разі ненарахування відповідачем суми індексації грошового забезпечення позивачеві, строк звернення до суду у даному випадку останнім не порушений.

Суд погоджується з доводами позивача щодо можливого свавілля у разі застосування такого способу захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію, не визначивши її розміру у національній валюті України.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 квітня 2023 року по справів № 320/8554/21 (п. 136) при розгляді аналогічних позовних вимог застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 13 цієї Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КАС України передбачена можливість суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) за організаційно-правовою формою є державною організацією (установою, закладом).

Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство) (ст.2).

Частиною 2 статті 4 цього Закону передбачено у разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином законодавчо встановлений механізм, який дозволяє найбільш ефективно запобігти проявам свавілля з боку органів державної влади та визначає гарантії ефективного виконання судових рішень у майнових відносинах, боржником у яких виступає державна організація (установа, заклад). Необхідною умовою для застосування цього механізму є застосування такого способу захисту порушеного права позивача, як стягнення коштів.

Зважаючи на це, з метою досягнення завдання адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного майнового права позивача шляхом стягнення з відповідача суми протиправно невиплаченої індексації.

Зважаючи на наведене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 139, 193, 242-246, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 23.07.2017 року включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 23.07.2017 року у сумі 57731 гривня 19 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16 квітня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.