Справа № 520/25037/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 р.Справа № 520/25037/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, року по справі № 520/25037/23

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просив:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича про стягнення виконавчого збору у розмірі 2714458,88 грн. від 22.04.2019 року, винесену в межах виконавчого провадження №58944770;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про стягнення виконавчого збору у розмірі 545900,00 грн. від 31.05.2021 року, винесену в межах виконавчого провадження № 59062574.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на правову позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.03.2020 у справі 2540/3203/18, позивач вказує, що підставою для стягнений виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми або вартості фактично стягнутого майна. Оскільки в рамках виконавчих проваджень № 58944770 та № 59062574 державними виконавцями не було здійснено дій з примусового виконання відповідних рішень суду про стягнення майна поручителя, його продаж та задоволення вимог кредитора, як це було передбачено виконавчими листами №370/2058/14-ц від 26.02.2015 року та № 1016/1939/12 від 17.10.2013 року, тому у державних виконавців були відсутні підстави для винесення постанов про стягнення виконавчого збору.

Також, посилаючись на порушення судом першої інстанції процесуальних норм, а саме розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, оскільки вказана справа підлягає розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

У наданих під час апеляційного розгляду письмових поясненнях представник позивача додатково просив врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.04.2020 року у справі №640/8425/19, від 12.08.2020 року у справі №1340/5053/18, від 28.10.2020 року у справі №400/878/20, від 21.01.2021 року у справі №640/3430/19, від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19, від 28.01.2021 року у праві №420/769/19, від 20.05.2021 року у справі №640/32814/20.

Відповідачем надано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третьою особою письмовий відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 58944770 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.02.2015 Макарівським районним судом Київської області № 370/2058/14-ц, в рахунок погашення заборгованості ТОВ Джерела Знань перед Публічним акціонерним товариством Дельта Банк за Кредитним договором № 09-2010 від 21.08.2010 року в сумі 27144588 гривень 86 коп., звернуто стягнення на майно, предмет іпотеки з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , а саме:

за Іпотечним договором № б/н від 30.12.2010 р., посвідченим 30.12.2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за Кз 2302, який укладений між ПАТ Інпромбанк та ОСОБА_1 (адреса- АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на земельну ділянку площею 5,0446 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Фасівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :03:020:0030;

за Іпотечним договором № б/н від 30.12.2010 р., посвідченим 30.12.2010 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2304, укладеним між ПАТ Інпромбанк та ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на земельну ділянка площею 1,6592 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: Київська, область, Макарівський район, Рожівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0016.

Реалізацію предметів іпотеки здійснити шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження, з вартості якого підлягає сплаті заборгованість за кредитним договором № 09-2010 від 21.08.2010 р. у розмірі 27144588,86 грн. (двадцять сім мільйонів сто сорок чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім гривень 86 копійок).

22.04.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову стягання виконавчого збору у розмірі 2714458, 88 грн.

В подальшому, 28.05.2021 від стягувача надійшла заява № 309-05/21 про повернення виконавчого документу.

31.05.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

11.06.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65770806 з виконання постанови № 58944770 від 22.04.2019 року про стягнення з позивача на користь відповідача виконавчого збору у розмірі 2714458, 88 грн.

Також, на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 59062574 з примусового виконання виконавчого листа № 1016/1939/12, виданого 17.10.2013 р. Макарівським районним судом Київської області, згідно з яким, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що проживає: АДРЕСА_3 за кредитним договором № 161-2008 від 26.12.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Інноваційно-промисловий банк" та ОСОБА_3 в розмірі 5022358,48 дол. США 48 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.06.2012 р. складає 40128644, (сорок мільйонів сто двадцять вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 25 коп. звернути стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме:

відповідно до Договору іпотеки від 30.12.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В., реєстровий № 2293 - на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 6,0007 га, яка знаходиться за адресою Київська область, Макарівський район, Бишівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :06:028:0014, що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає: АДРЕСА_1 ) на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 29.01.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биченком О.О., реєстр № 66;

відповідно до Договору іпотеки від 30.12.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В., реєстровий № 2295 - на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 6,3394 га, яка знаходиться за адресою Київська область, Макарівський район, Фасівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :03:020:0031, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 29.01.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биченком О.О., реєстр № 63;

відповідно до Договору іпотеки від 30.12.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В., реєстровий № 2291 - на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 4,5544 га, яка знаходиться за адресою Київська область, Макарівський район, Фасівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :03:020:0032, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 29.01.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биченком О.О., реєстровий № 62.

Реалізацію предметів іпотеки здійснити шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог закону України "Про Іпотеку" з початковою ціною предмета іпотеки, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

20.05.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

У подальшому, 28.05.2021 від стягувача надійшла заява № 310-05/21 про повернення виконавчого документу.

31.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Також, 31.05.2021 року головним державним виконавцем винесено постанову про стягання виконавчого збору у розмірі 545900 грн.

23.06.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65859381 з виконання постанови № 59062574 від 31.05.2021 року про стягнення з позивача на користь відповідача виконавчого збору у розмірі 545900 грн.

Постановою старшого державного виконавця від 22.10.2021 року об`єднано виконавчі провадження №65770806 та №65859381 у зведене виконавче провадження №67237771.

Не погодившись з винесеними постановами про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору відповідач діяв на підставі та відповідно до вимог діючого законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

З приводу доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, оскільки вказана справа підлягає розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, визначено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом цієї справи є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі (ч. 4 ст. 287 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 271 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289, 289-5 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Таким чином, дана категорія справ не розглядається виключно за правилами загального позовного провадження, натомість відноситься до термінових справ.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ці ж категорії справ зазначено і в частині 4 статті 12 КАС України, згідно з якою вони розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною 5 статті 257 КАС України суд має відмовити у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміну предмета позову справа підпадає під дію частини четвертої цієї статті.

Враховуючи встановлені КАС України особливості провадження у справах з приводу рішень у державної виконавчої служби, а також те, що предметом оскарження по даній справі є постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 2714458,88 грн. та 545900,00 грн., що в свою чергу перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів дійшла висновку про помилковість розгляду судом першої інстанції вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, що в силу приписів норм КАС України є порушенням норм процесуального права, на що в апеляційній скарзі наполягає апелянт та, відповідно до ст. 317 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Надаючи правову оцінку правомірності винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою, другою та четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною шостою цієї ж статті передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно зі статтею 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Приписами пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до Закону № 1404-VIII та з метою приведення нормативно-правових актів відповідно до вимог чинного законодавства прийнято наказ Міністерства юстиції України Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року №512/5, яким затверджено Інструкцію № 512/5.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII .

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналізуючи норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5, колегія суддів приходить до висновку, що згідно з частиною четвертою статті 27 Закону України Про виконавче провадження постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Надаючи правову оцінку доводам скаржника, що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження є саме фактичне примусове стягнення суми коштів, оскільки позивач посилається на правові норми Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання від 03 липня 2018 року №2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII).

Так, Законом України №2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України №1404-VІІІ, слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Колегія суддів зазначає, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору були винесені у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих листів Макарівського районного суду Київської області № 1016/1939/12 та № 58944770, які були видані 17.10.2013 р. та 26.02.2015 р. відповідно.

При цьому, виконавчі провадження з примусового виконання вказаних виконавчих листів були відкриті лише 20.05.2019 року та 22.04.2019 року відповідно, тобто більш ніж через 4 роки після видання виконавчих документів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Тобто, у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 2714458,88 грн. та 545900,00 грн. відповідно.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі №640/32814/20.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі встановленого, враховуючи помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, із прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 по справі № 520/25037/23 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича про стягнення виконавчого збору у розмірі 2714458,88 грн. від 22.04.2019 року, винесену в межах виконавчого провадження №58944770.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича про стягнення виконавчого збору у розмірі 545900 грн. від 31.05.2021 року, винесену в межах виконавчого провадження № 59062574.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, Київська область, 01001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви тоа апеляційної скарги у загальному розмірі 33550 (тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц