Справа № 260/10673/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/10673/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Закарпатській області), яким просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, вимоги ГУ ДПС у Закарпатській області від 11.11.2022 року № 1714518/2020-2412-0713, від 10.04.2023 року № 0-0713 та від 27.04.2023 року № 0-0716.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідно до податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Закарпатській області від 11.11.2022 року № 1714518/2020-2412-0713 (яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у сумі 87087,40 грн.), від 10.04.2023 року № 0-0713 (яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у сумі 39551,66 грн.) та відповідно до податкової вимоги ГУ ДПС у Закарпатській області від 27.04.2023 року № 0-0716 визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 54183,44 грн., щодо належного йому об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею 1843,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вищезазначена будівля є промисловою, а відтак, у відповідності до статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 підпункту "є" Податкового кодексу України (далі ПК України), не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач вважає, що зазначені податкові зобов`язання, рахунки по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначене ГУ ДПС у Закарпатській області всупереч вимогам ПК України, а тому підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Ухвалою судді від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.01.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого ГУ ДПС у Закарпатській області не погоджується вимогами адміністративного позову, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, та вказує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності, зокрема, на об`єкт нерухомого майна - «нежитлова будівля, котельня з димовою трубою», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1843,9 м2 (реєстраційний номер майна 29313202). За вказаний об`єкт нерухомого майна сформовані спірні податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зазначає, що фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за умови використання нею безпосередньо такого об`єкта за функціональним призначенням - для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

26.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог.

Зазначає, що позивач є власником нежитлової будівлі - котельні з димовою трубою, яка за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) «Будівлі промислові», а тому відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Більше того, відповідно до структури КВЕД секція С включає у себе у тому числі види діяльності, які зазначені позивачем, а саме: 31.02 Виробництво кухонних меблів, 31.09 Виробництво інших меблів, 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів, 16,24 Виробництво дерев`яної тари, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння.

06.02.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де відповідач, щодо віднесення об`єкта нерухомості до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018 2000, вказує, що в Державному реєстрі речових прав відсутня інформація про те, до якої групи Державного класифікатора будівель і споруд віднесено об`єкт нерухомого майна «нежитлова будівля, котельня з димовою трубою», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1843,9 м2.

Визначення належності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.

ОСОБА_1 не звертався до ГУ ДПС у Закарпатській області в порядку п. п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, щодо проведення звірки даних, зокрема, стосовно права на користування пільгою зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітні періоди 2020 та 2022 роки. Крім того у відповіді на відзив позивач лише посилається на пункти Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та не надає жодних доказів щодо приналежності описаного об`єкта нерухомості до групи будівель (код 125) «Будівлі промислові та склади» клас (код 1251) «Будівлі промислові».

Водночас, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме - статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст. 161 КАС України в частині не надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовом в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 11.11.2022 року № 1714518/2020-2412-0713 та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 11.11.2022 року № 1714518/2020-2412-0713.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року продовжено розгляд справи № 260/10673/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 10.04.2023 року № 0-0713 та вимоги від 27.04.2023 року № 0-0716.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.03.2008 року позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 31.02 Виробництво кухонних меблів, 31.09. Виробництво інших меблів, 02.20 Лісозаготівлі, 16.10. Лісопильне та стругальне виробництво, 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів, 16.24 Виробництво дерев`яної тари, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

На підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (реєстровий № 2200 від 30.06.2010) ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю, котельня з димовою трубою, загальною площею 1843,90 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1 , що раніше належало ЗАТ «Тересвянський ДОК».

10.04.2023 року ГУ ДПС в Закарпатській області щодо ОСОБА_1 було прийняте податкове повідомлення рішення форми «Ф» за податковий період 2022 рік, за № 0-0713, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єкта нежитлової нерухомості в сумі 39551,66 грн.

Такого висновку відповідач дійшов у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, та податковою вимогою, звернувся до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст.265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема: «є» будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, з вказаної норми вбачається, що для звільнення суб`єкта оподаткування від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки на підставі абз. «є» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України має бути наявність двох обов`язкових складових:

- об`єкт повинен належати до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- об`єкт повинен використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним постанові від 31.10.2023 року у справі №160/11472/19, відповідно до якого для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, підприємство повинне бути підприємством промисловості, класифікуватись за видом діяльності як промислове підприємство, також повинне використовувати будівлі, щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для виробництва промислових товарів, використовувати у своїй діяльності.

Також, Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 року у справі №812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме: будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Частиною другою статті 191 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.

Отже, «будівлі промисловості» неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, а також виконання інших функцій.

Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні абз. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.26б ПК України.

Об`єкт оподаткування, що перебуває у власності позивача та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається з котельні з димовою трубою, загальною площею 1843,90 кв.м.

Відповідно до відомостей, які містяться в державному реєстрі речових прав, дану будівлю віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові".

Отже, зазначена нерухомість визначена переліком об`єктів підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України як така що, не є об`єктом оподаткування - будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Разом з тим позивач стверджує, що належний йому об`єкт нежитлової нерухомості, за який відповідач нарахував йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік, не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовується для здійснення ним господарської діяльності.

Суд зазначає, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов:

- будівля (об`єкт нежитлової нерухомості) віднесена до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000,

- власниками будівлі є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти,

- будівля використовується у господарській діяльності суб`єктів господарювання (фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб), основний вид діяльності яких класифікується у секціях B-F КВЕД Державного класифікатора 009:2010,

- будівля використовується такими суб`єктами господарювання за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції, оброблення товарів, надання промислових послуг),

- будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку третім особам.

З аналізу наведених норм встановлено, що законодавець визначив необхідною умовою звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використання власником нерухомого майна комплексу виробничих та адміністративно-побутових будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 року у справі №812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме: будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Отже, застосування п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17.

У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 року (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

За наведеного тлумачення положень ПК України, під час розгляду справ цієї категорії підлягає встановленню, чи фактично використовував позивач у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) належні йому об`єкти нерухомості.

З`ясування цих обставин є необхідним для висновку щодо наявності чи відсутності у позивача підстав для застосування до нього пільги, передбаченої п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 року у справі №140/2387/19.

Суд зауважує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження використання у 2022 року належного йому нежитлового приміщення за функціональним призначенням.

Зазначення в Єдиному державному реєстрі видів економічної діяльності: 31.02 Виробництво кухонних меблів, 31.09. Виробництво інших меблів, 02.20 Лісозаготівлі, 16.10. Лісопильне та стругальне виробництво, 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів, 16.24 Виробництво дерев`яної тари, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, свідчить про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право на здійснення такого виду економічної діяльності поряд з іншими зазначеними у Єдиному державному реєстрі видами економічної діяльності, проте, саме по собі не є доказом того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у 2022 році фактично здійснював такий вид економічної діяльності.

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність як з використанням зазначеної нежитлової будівлі, так і загалом, адже, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022 рік, задекларований дохід від підприємницької діяльності відсутній.

Суд зазначає, що частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, у цій справі обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Водночас, в силу частини 1 статті 77 КАС України на позивача покладається обов`язок щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються вимоги позову у цій справі, зокрема, обставини відповідності позивача вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки на підставі підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, контролюючий орган зобов`язаний визначити суму податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за 2022 рік, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України та нормами Податкового кодексу України, за наявності підстав для нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкового зобов`язання за 2022 рік, тобто, податкове повідомлення-рішення від 10.04.2023 року № 0-0713 та податкова вимога від 27.04.2023 року № 0-0716 прийняті ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та нормами Податкового кодексу України, підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні, таким чином - позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52 код 44106694) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті