Справа № 320/47537/23
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Карпушової О.В., Костюк Л.О.,

при секретарі Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту - позивач, ГУ ДПС у Київській області) звернулося до суду із адміністративним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Узинський цукровий комбінат») в якому просило (з урахуванням уточнення позовної заяви):

- зупинити видаткові операції ТОВ «Узинський цукровий комбінат» на рахунках/електронних гаманцях платника податків.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.12.2023 року об 16:45 ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків до ТОВ «Узинський цукровий комбінат».

На виконання вимог статті 94 ПК України, 15.12.2023 року ГУ ДПС у Київській області звернулось до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «Узинський цукровий комбінат», застосованого рішенням керівника контролюючого органу.

Під час розгляду даної справи, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року по справі №320/45743/23 заяву ГУ ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України до ТОВ «Узинський цукровий комбінат» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту задоволено. Підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Узинський цукровий комбінат» (податковий номер 00372536), накладеного рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 07.12.2023. Застосовано адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ТОВ «Узинський цукровий комбінат» (податковий номер 00372536) у всіх банківських установах.

З метою виконання рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, в частині складання протоколу про опис майна, податковим керуючим здійснено вихід за юридичною адресою ТОВ «Узинський цукровий комбінат».

Разом з тим, під час виїзду податкового керуючого за юридичною адресою товариства, відповідачем не було допущено податкового керуючого для здійснення опису майна у податкову заставу.

На виконання вимог податкового законодавства, 14.12.2023 року податковим керуючим було складено акт про перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим.

З метою зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача, що знаходяться в банках та інших фінансових установах, податковий орган звернувся до суду з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звернення податкового органу до суду з даним позовом, що розглядається, а також, станом на час розгляду справи, є чинним адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ТОВ «Узинський цукровий комбінат» у всіх банківських установах, застосований судом під час ухвалення рішення Київським окружним адміністративним судом від 13.12.2023 року по справі №320/45743/23.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог п. 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (об`єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці 5 цього пункту, не дозволяється.

За приписами п. 81.2 статті 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Згідно п. 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (пункт 94.3 статті 94 ПК України).

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України передбачено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків (п. 94.4 статті 94 ПК України).

Згідно пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

За пунктом 94.6 статті 94 Кодексу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається:

- платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;

- іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

За правилами пункту 94.19.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

У разі якщо майно платника податків звільняється з-під адміністративного арешту у випадку, визначеному, зокрема, пунктом 94.19.1, повторне накладення адміністративного арешту з підстав накладення першого арешту не дозволяється (пункт 94.21 статті Кодексу).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивача з вказаним позовом є підпункт 94.2.7 пункту 94.2 статті 94 ПК України - те, що відповідач не допустив податкового керуючого до складання акту опису майна, яке передається в податкову заставу.

Згідно підпункту 19-1.1.21 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України до функції контролюючого органу належить організація роботи та здійснення контролю за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках/електронних гаманцях у банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг/емітенті електронних грошей.

Відповідно до підпунктів 20.1.31 та 20.1.32 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках/електронних гаманцях такого платника податків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень. Звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках/електронних гаманцях платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов`язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 89 ПК України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Відповідно до частини 3 статті 89 ПК України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно частини 89.4 статті 89 ПК України, у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках/електронних гаманцях платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов`язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Зупинення видаткових операцій на рахунках/електронних гаманцях платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діють до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення цих актів, зобов`язаний надіслати банкам, іншим фінансовим установам, небанківським надавачам платіжних послуг, емітентам електронних грошей, а також платнику податків рішення про складення актів, яке є підставою для поновлення видаткових операцій та скасування заборони на відчуження майна.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що 08.12.2023 об 12:55 ГУ ДПС у Київській області зверталось до Київського окружного адміністративного суду з заявою до ТОВ «Узинський цукровий комбінат», в якій просило суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків - ТОВ «Узинський цукровий комбінат» (податковий номер 00372536) накладеного рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 07.12.2023. Також, контролюючий орган просив застосувати адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ТОВ «Узинський цукровий комбінат» (податковий номер 00372536) у всіх банківських установах.

За наслідками розгляду вищезазначеної заяви, як вже вище зазначалося судом, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі №320/45743/23 заяву ГУ ДПС у Київській області, задоволено. Підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Узинський цукровий комбінат» накладеного рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 07.12.2023. Застосовано адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ТОВ «Узинський цукровий комбінат» податковий номер 00372536 у всіх банківських установах.

Поданню даного позову податковим органом (15.12.2023 року) передував факт повторного перешкоджання ТОВ «Узинський цукровий комбінат» допущенню податкового керуючого для здійснення опису майна у податкову заставу. Зазначене підтврджується копією акта № 1/10-36-13-05 від 14.12.2023 року (а.с.10).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у разі збільшення податкового боргу та повторного недопуску платником податку до такого опису зупинення його видаткових операцій на рахунках продовжує діяти і відсутня необхідність у накладенні арешту коштів на рахунках, зокрема і у накладенні арешту коштів і на рахунки філій юридичної особи, яке фактично посилює відповідальність за недопуск до складання акта опису майна, адже, як неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.08.2019 у справі №520/11050/18 (адміністративне провадження №К/9901/15416/19), від 27.08.2019 у справі №520/9866/18 (адміністративне провадження № К/9901/17054/19), від 18.04.2019 у справі № 820/2522/17 (адміністративне провадження № К/9901/1106/17), від 12.11.2019 у справі №813/8587/14 (адміністративне провадження № К/9901/8324/18), поняття «арешт коштів на рахунках» та «зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків», відповідно до норм ПК України, за цілями регулювання податкових правовідносин є тотожними, адже спрямовані на забезпечення виконання платником податків своїх зобов`язань, зокрема щодо погашення податкового боргу.

Отже, зміст наведених положень законодавства та висновків суду касаційної інстанції, дає підстави для висновку, що за наявності відповідних умов, визначених у пункті 94.2 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов`язковому порядку, протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює звільнення з-під адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих саме підстав.

Тобто, якщо заява про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків, подана відповідно до статті 283 КАС України, розглянута та задоволена по суті протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду (з моменту відкриття провадження у справі за такою заявою), то накладений адміністративний арешт не припиняється. У протилежному разі - він припиняється (перестають діяти передбачені розділом V Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2017 року № 632 заходи, здійснені на виконання рішення про арешт майна платника податків).

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що дійсно, до 28.02.2024 року, тобто моменту ухвалення постанови Шостим апеляційним адміністративним судом у справі №320/45743/23, у податкового органу були відсутні правові підстави для повторного подібного звернення з даним позовом до ТОВ «Узинський цукровий комбінат», оскільки до моменту скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року по справі №320/45743/23, тобто до 28.02.2024 року, адміністративний арешт коштів, у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ТОВ «Узинський цукровий комбінат» діяв у всіх банківських установах, тобто і станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду (15.12.2023 року).

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувана постанова є законною та не підлягає скасуванню, а тому у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Так, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 16.04.2024 року