Справа № 420/31294/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 14.11.2023 надійшов позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною відмову Головного управління ДМС України в Одеській області у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ;

2. Зобов`язати Головне управління ДМС України в Одеській області в особі Суворовського відділу м. Одеса ГУ ДМС України у Одеській області (65050, м. Одеса, вул. Кримська, 62 ) оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Ухвалою суду від 17.11.2023 року позов залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до суду інформації про наявність у позивача, його представника та відповідача електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС та належним чином оформленої позовної заяви з уточненими позовними вимогами (з копією відповідачу).

29.11.2023 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позову, до якої додано позовну заяву з уточненими позовними вимогами до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Суворовського відділу у місті Одеса Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, викладену у листі-відповіді від 03.10.2023р. № 5116-1121/5116.1-23, та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, викладену у листі-відповіді від 03.10.2023 № К-588/6/5101-23/5100.4.1/767-23, у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII.

Ухвалою від 08.12.2023 прийнято до розгляду позовну заяву позивача в редакції від 29.11.2023, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона діє в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з досягненням ОСОБА_2 чотирнадцятирічного віку позивач разом із батьком сина, як законні представники звернулися до Суворовського відділу м. Одеса Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про оформлення сину паспорту громадянина України у формі книжечки. При цьому, в заяві наголошували, що їх син не має наміру оформляти паспорт громадянина України у формі ID картки та не надає згоди на обробку персональних даних. У відповідь на подану заяву Суворовський відділ м. Одеса Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у листі від 03.10.2023 № 5116-1121/5116.1-23 та Головне управління Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у листі від 03.10.2023 № К-588/6/5101-23/5100.4.1/767-23 повідомили, що за відсутності відповідного рішення суду відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Позивач зазначає, що така відмова є протиправною. Позивач, крім іншого, зазначає, що чинними правовими актами передбачено видачу паспорта як у формі карти, так і у формі книжечки, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17.

25.12.2023 до суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за вх. № 4635/23 надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_2 вже внесено до ЄДДР та присвоєно УНЗР внаслідок оформлення біометричного паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При цьому, позивачем було заповнено заяву-анкету встановленого зразка підписавши яку, було надано згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 . Таким чином, обставини у цій справі не відповідають обставинам зразкової справи № 806/3265/17, на рішення у якій покликається позивач.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Суворовського відділу м. Одеса Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявами про видачу паспорту громадянина України у формі книжечки, у яких зазначила про небажання отримати паспорт у формі ID-картки та незгоду на збір та обробку персональних даних.

03.10.2023 Суворовським відділом м. Одеса Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у листі № 5116-1121/5116.1-23 та Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області у листі № К-588/6/5101-23/5100.4.1/767-23 було повідомлено позивачку, що паспорт громадянина України у формі книжечки може бути виданий за рішенням суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закон № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно з ч.ч.2-3 ст. 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Серед списку документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункти «а», «б» пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частинами 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Судом встановлено, що 26.09.2017 ОСОБА_1 діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Суворовського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та надала згоду на обробку його персональних даних.

Крім того, позивачем, діючи в інтересах ОСОБА_2 , було заповнено заяву-анкету № 71060608 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_2 , у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон та надала згоду на обробку його персональних даних.

У зв`язку із внесенням інформації про ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру автоматично було сформовано УНЗР 995, що підтверджується обліковою карткою на особу, яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Вказані обставини позивачем не заперечувались.

Згідно з ст.10 Закону № 5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Таким чином, використання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого позивач надала згоду на обробку його персональних даних та йому було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді картки жодним чином не порушує права ОСОБА_2 та не є втручанням в його приватне та сімейне життя.

Стосовно посилань позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 за № 806/3265/17 суд зазначає, що вказана постанова стосується інших правовідносин, а саме, що при прийнятті рішення суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у формі книжечки виключно з огляду на її релігійні переконання.

Позивач же звернулася до суду через те, що не бажає надавати згоду на обробку персональних даних її сина та присвоєння йому УНЗР, який в даному випадку вже йому присвоєний.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, а позов такий, що задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Суворовського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ).

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ).

Відповідач - Суворовський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65069, м. Одеса, вул. Кримська, буд. 62, ).

Суддя О.А. Вовченко

.