Справа № 120/7033/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 квітня 2024 р. Справа № 120/7033/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 червня 2022 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № 0-0204 та № 0-0204, якими позивачеві визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 63789 гривень.

Позивач не погоджується з такими податковими рішеннями та вказує на те, що контролюючим органом безпідставно нараховано суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником, а нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, відносяться до будівель (споруд), призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, а тому в силу приписів підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України такі об`єкти не є об`єктом оподаткування.

За таких обставин позивач вважає, що прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 16 червня 2022 року податкові-повідомлення рішення № 0-0204 та № 0-0204 слід визнати протиправними та скасувати.

Ухвалою суду від 29 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом наведення обставин, які унеможливили вчасне звернення до адміністративного суду, надання доказів, які підтверджуватимуть факт отримання позивачем корінців податкових рішень, а також надання належним чином засвідченої копії листа Головного управління ДПС у Вінницькій області, на який містяться посилання у заяві про поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 29 травня 2023 року позивачем 27 червня 2023 року подано до суду заяву, у якій зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення він не отримував. Разом із заявою подано копію листа Головного управління ДПС у Вінницькій області від 09 травня 2023 року вих. № 16448/6/02-32-24-08-11. Також позивач просив витребувати у Головного управління ДПС у Вінницькій області належним чином засвідчені копії податкових повідомлень-рішень № 0-0204 та № 0-0204, що прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 16 червня 2022 року

Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та задоволено клопотання про витребування доказів; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії податкових повідомлень-рішень № 0-0204 та № 0-0204, що прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 16 червня 2022 року, а також докази направлення (вручення) ОСОБА_1 таких податкових повідомлень-рішень або докази, які підтверджують обізнаність позивача про такі рішення контролюючого органу.

20 липня 2023 року від Головного управління ДПС у Вінницькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У такому зокрема йдеться про те, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець не зареєстрований, а відповідно до довідки від 12 липня 2023 року, виданої старостою Михайлівського старостинського округу Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, він не здійснював протягом 2021-2022 років діяльність з розведення свиней, а тому не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України.

Відтак представник відповідача стверджує, що об`єкти, які належать позивачу на праві власності, належать до об`єктів оподаткування.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що за подібних обставин рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 120/1337/21-а, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Таким чином, на думку представника податкового органу, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Разом із відзивом на позов надано копії корінців податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року у позивача витребувано докази його діяльності у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації на об`єктах нежитлової нерухомості, що належать йому на праві власності, а саме свинарнику-маточнику, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та свинарнику, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Копія ухвали від 14 березня 2024 року направлялася на адресу позивача, що зазначена ним у позовній заяві, проте до суду повернувся поштовий конверт із зазначенням причин його повернення «за закінченням терміну зберігання».

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 215/7312/20 суд касаційної інстанції виснував, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками За закінченням терміну зберігання, Адресат вибув, Адресат відсутній і т.п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

З огляду на те, що копія ухвали від 14 березня 2024 року надсилалася на адресу, що зазначена позивачем у позовній заяві (така ж адреса вказана у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ), тому суд дійшов висновку про належне повідомлення позивача щодо необхідності подання ним суду додаткових доказів у підтвердження позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку справу вирішувати на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 338876494, що сформована 12 липня 2023 року, у власності ОСОБА_1 у 2021 році перебували наступні об`єкти нерухомого майна:

- свинарник загальною площею 588,5 квадратних метри (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- свинарник-маточник площею 1537,8 квадратних метри (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16 червня 2022 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № 0-0204 та № 0-0204, якими ОСОБА_1 за 2021 рік визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 46134,44 гривень та 17655 гривень відповідно.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень).

Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, йдеться у статті 266 ПК України.

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності 01 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: «Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Така редакція ПК України діяла до 16 березня 2024 року (тобто до прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн-комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства» від 23 лютого 2024 року № 3603-ІХ), тобто на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Відтак умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналіз приписів підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить, що її застосування передбачає наявність двох умов. Одна з них - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Подібні за змістом правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 380/18104/21, від 23 листопада 2023 року у справі № 120/1337/21-а та інших.

Таким чином, в розумінні підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

З огляду на викладене суду необхідно встановити чи відносяться належні позивачеві будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.

В ході судового розгляду встановлено, що у 2021 році у власності ОСОБА_1 перебували такі об`єкти нерухомого майна, як свинарник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та свинарник-маточник, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (який був чинний станом на день прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень), будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) включають в себе будівлі для корівника (код 1271.1), будівлі для птахівництва (код 1271.2), будівлі для зберігання зерна (код 1271.3), будівлі силосні та сінажні (код 1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (код 1271.5), будівлі тепличного господарства (код 1271.6), будівлі рибного господарства (код 1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (код 1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9).

Відтак очевидно, що будівля (споруда) свинарника відноситься до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства".

Разом із тим визначальним у цій справі також є встановлення факту чи використовуються ОСОБА_1 такі об`єкти нерухомого майна як сільськогосподарським товаровиробником.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17 та ряду інших.

У цих постановах Верховний Суд зауважив, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом із тим визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більше того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню, наведеному у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

На підтвердження використання об`єктів нерухомого майна (свинарників) у своїй сільськогосподарській діяльності позивачем надано фотографії тварин (свиней) та будівель. На таких фотографіях ОСОБА_1 власноруч проставлено адресу їх місцезнаходження, зокрема: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Також позивачем до позовної заяви долучено довідку виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 09 лютого 2021 року № 111, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 в приватному будинку та утримує в своєму господарстві сто голів свійської птиці (кури, качки), п`ять свиней та 15 кроликів.

Проте, на переконання суду, такі докази не підтверджують той факт, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю, а сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять (договорів, обладнання, наявності на зберіганні кормів, гербіцидів (в тому числі світлокопій чи будь-яких інших доказів) тощо).

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Долучені до позову фотографії будівель свинарника та свинарника-маточника із зображенням в одному із них сільськогосподарських тварин (свиней) не є належними доказами, які підтверджують те, що ці фотографії дійсно стосуються саме тих будівель, які належать позивачеві, а також і те, що зображені на таких фотографіях сільськогосподарські тварини розводяться саме ОСОБА_1 .

Крім того, довідка виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 09 лютого 2021 року також не може бути належним доказом ведення позивачем сільськогосподарської діяльності на згадуваних вище об`єктах нерухомого майна, адже у такій йдеться про те, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 в приватному будинку та утримує в своєму господарстві сто голів свійської птиці (кури, качки), п`ять свиней та 15 кроликів.

Відтак цією довідкою підтверджується те, що позивач здійснює розведення сільськогосподарських тварин за адресою свого домогосподарства АДРЕСА_2 .

Разом із тим будівлі свинарника та свинарника-маточника розташовані за іншою адресою АДРЕСА_3 , ніж та, про яку йдеться у згаданій вище довідці.

Отже, довідка виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 09 лютого 2021 року не є належним доказом, який підтверджує факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності за адресами знаходження будівель свинарника та свинарника-маточника.

Крім того, судом враховується й те, що листом Михайлівського старостинського округу Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 12 липня 2023 року вих. № 352, що долучена до відзиву на позовну заяву, підтверджується те, що протягом 2021-2022 років ОСОБА_1 домогосподарства на території Михайлівського старостинського округу не зареєстровано. У довідці також зазначено, що діяльність із розведення свиней ОСОБА_1 не здійснював.

Відтак позивачем не підтверджено належними доказами факт використання ним у своїй діяльності у спірний період (2021 рік) нежитлових будівель за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Судом вживалися заходи щодо витребування у ОСОБА_1 доказів його діяльності у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації на згадуваних вище об`єктах нерухомості, проте жодних доказів позивачем до суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, що знаходиться за адресами: АДРЕСА_1 та "Ж" звільнено від оподаткування відповідно до положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому податкові повідомлення-рішення від 16 червня 2022 року № 0-0204 та № 0-020 винесені правомірно.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відсутні й підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних із сплатою ним судового збору.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44069150)

Рішення суду в повному обсязі складено 17.04.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович