Справа № 335/3006/24
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/3006/24 2-а/335/68/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Шалагінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1545954 від 28.02.2024.

В обґрунтування позову зазначала, що вказаною постановою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340,00 грн. за невиконання нею вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушено п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху (далі ПДР) України. Позивач вважає постанову незаконною, оскільки вона діяла у стані крайньої необхідності, адже в автомобілі виникла раптова несправність гальмівної системи. Крім того, зауважила, що постанова прийнята із порушенням вимог законодавства, оскільки розгляд справи відбувався із порушенням вимог ст.ст. 268, 280 КУпАП. Крім того, поліцейськими було порушено Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені Наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, які спілкувались з позивачкою в зневажливій формі, недоброзичливо, без дотримання норм ділового мовлення, що підриває довіру громадськості до Управління патрульної поліції.

Просила вищезазначену постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 233,00 грн.

Відповідач в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що під час несення служби інспектором поліції було виявлено невиконання позивачкою вимог ПДР України. Під час розгляду справи особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, були роз`яснені її права, будь-яких клопотань позивачка не заявляла. Доводи позивачки про те, що вона діяла у стані крайньої необхідності, не узгоджуються з положеннями ст.ст. 17, 18 КУпАП. Факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом, долученим до відзиву на диску для лазерних систем зчитування. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.

Ухвалою судді від 27.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 08.04.2024.

Копію цієї ухвали відповідачем отримано 29.03.2024.

03.04.2024 відповідачем на адресу суду надіслано відзив на позов з доданими до нього матеріалами, які надійшли до суду 04.04.2024.

08.04.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням у м. Запоріжжі повітряної тривоги та був відкладений до 17.04.2024.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачами доведено правомірність прийнятої ним постанови, з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Завізіоном Г.В. серії ЕНА № 1545954 від 28.02.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу розміром 340,00 грн.

За змістом цієї постанови, 28.02.2024 о 17:24 год. в м. Запоріжжі по пр. Соборному, буд. 179, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснила зупинку в зоні дії знаку, чим порушила п. 8.4 «в» ПДР України (а.с. 17-18).

Згідно з п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.4 «в» ПДР України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

У додатку 1 до ПДР України міститься зображення дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Позивачкою, за змістом позовної заяви, факт зупинки автомобіля у зоні дії вказаного дорожнього знаку не заперечується. Також факт зупинки позивачки у зоні дії вказаного знаку доводиться долученим до матеріалів справи відеозаписом, долученим до відзиву відповідача на позов на диску для лазерних систем зчитування.

Водночас, позивачка стверджує, що дана зупинка була вимушеною, адже вона діяла у стані крайньої необхідності, оскільки виникла несправність автомобіля, що підтверджується долученим до позовної заяви актом виконаних робіт № 52 від 29.02.2024, виданим СТО ФОП ОСОБА_3 , за змістом якого по автомобілю «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_1 , проведено заміну гальмівного шлангу та прокачку гальмівної системи (а.с. 16).

Позивачка у позовній заяві просила суд, окрім вимоги про скасування вищезазначеної постанови, закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, водночас посилаючись на те, що діяла у стані крайньої необхідності, що є іншою підставою для закриття провадження у справі.

Так, відповідно до п.п. 1, 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Разом із тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне у цій справі вийти за межі позовних вимог та надати повну та всебічну оцінку обставинам, зазначеним позивачем у позові, щодо її дій в стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За змістом ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд зазначає, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Судом встановлено, що позивачка допустила порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові поліцейського. Водночас, позивачка вказує на виникнення несправності гальмівної системи автомобіля.

З відеозапису, наданого відповідачем, випливає, що позивачка зазначила поліцейському, що в неї «провалюється» педаль тормозу в автомобілі. Поліцейський роз`яснив позивачці, що у разі виникнення в автомобілі несправності, вона відповідно до ПДР України повинна була зупинитися без порушення вимог цих Правил, на що позивачка запропонувала від`їхати від місця зупинки. Таким чином, рух на автомобілі був можливим.

Відповідно до положень п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Таким чином, у даному випадку позивачка у разі виникнення в дорозі несправності автомобіля, зокрема, гальмівної системи, повинна була рухатися саме до місця стоянки або ремонту із дотриманням вищезазначених вимог ПДР України, а не здійснювати зупинку у забороненому місці в зоні дії дорожнього знаку 3.34. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позивачка діяла у стані крайньої необхідності.

Також не знайшли свого підтвердження зазначені позивачем порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, порядку винесення постанови тощо, та спростовуються змістом вищезазначеного відеозапису з відеореєстраторів поліцейських. Порушення поліцейськими Правил етичної поведінки поліцейських само по собі не є підставою для скасування винесеної постанови, однак позивачка не позбавлена права звернутись до начальника УПП в Запорізькій області зі скаргою на вказану поведінку поліцейських з метою перевірки наявності підстав для притягнення останніх до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору у даному випадку розподілу не підлягають.

Разом із тим, суд звертає увагу, що позивачка при зверненні до суду сплатив судовий збір розміром 1 211,20 грн. (а.с. 1), в той час як розмір судового збору у даній категорії справ дорівнює 605,60 грн., тобто розміру судового збору, визначеному Законом України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18).

Таким чином, позивачці підлягає поверненню надміру сплачений судовий збір в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» розміром 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 7379, 139, 159, 205, 211, 217, 227228, 241246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити повністю.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір розміром 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, сплачений відповідно до квитанції 0219-5909-5272-5908 від 15 березня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, , розташоване за адресою: вул. Перемоги, 96, м. Запоріжжя.

Суддя А.В. Шалагінова