Справа № 520/33267/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

18 квітня 2024 року Справа № 520/33267/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника Управління поліції охорони в Харківській області у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (15 років).

Ухвалою суду від 27.11.2023 року адміністративну справу за вищевказаним позовом прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача Управління поліції охорони в Харківській області через канцелярію суду було подано, зокрема, заяву про необхідність залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору та заяву про пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом без поважних на те причин.

В обґрунтування заяви про необхідність залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору вказано, що згідно норм спеціального законодавства одноразова грошова допомога при звільненні не є грошовим забезпеченням та не виплачується у день звільнення поліцейського, а отже не є «Заробітною платою» та/або грошовим забезпеченням поліцейського і не підлягає виплаті йому у день звільнення зі служби, а є наданою пенсійним законодавством соціальною виплатою (пільгою, гарантією) поліцейському у зв`язку зі звільненням його зі служби з органів Національної поліції. Вказане відповідає неодноразовим висновкам Верховного Суду. Отже, з огляду на вказане, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги після звільнення не стосується питання виплати заробітної плати, що свідчить про необхідність сплати позивачем судового збору у за звернення до суду на загальних підставах. Відтак позовна заява підлягає залишенню без руху, а позивачу належить надати строк для усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування заяви про пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом без поважних на те причин зазначено, що з огляду на приписи наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 року №539, яким доповнено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну протягом п`яти днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські, позивача було звільнено зі служби 11.03.2022 року, а отже право на заявлення позовних вимог про виплату одноразової грошової допомоги виникло у неї з 12.05.2022 року. Представником відповідача вказано, що представник позивача (гр. ОСОБА_2 ) та позивач станом на 29.11.2022 року були фактично обізнані з усіма обставинами свого звільненні зі служби, оскільки 07.12.2022 року донька позивача отримала на руки відповідний наказ від 11.03.2022 року №107 о/с про звільнення позивача та її трудову книжку. Оскільки одноразова грошова допомога після звільнення не є грошовим забезпечення та не виплачується у день звільнення особи, то встановлений ст.122 КАС України шестимісячний процесуальний строк для заявлення позивачем позовних вимог сплив з 12.11.2022 року, тобто позивач пропустив строк звернення до суду на понад 12 місяців без будь-яких поважних на те причин. Також представником відповідача вказано на обставини початку акту безпосередньої збройної військової агресії Російської Федерації проти України та введення правового режиму воєнного стану, а позивач, як поліцейська, була обізнана про порядок накладення та оскарження дисциплінарних стягнень, враховуючи специфіку проходження служби в органах Національної поліції України, а тому підстави пропуску строку на звернення до суду не можна вважати поважними.

Представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якому, зокрема, вказано, що стосовно заяви відповідача про залишення позову без руху внаслідок несплати судового збору, надаються докази сплати. Також представником позивача зазначено, що наказом відповідача від 11.03.2022 року №107 о/с позивача було звільнено з посади за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. У подальшому до вказаного наказу було внесено зміни наказом від 06.03.2023 року №104 о/с. За зверненням представника позивача було отримано лист відповідача від 20.10.2023 року, в якому із посиланням на положення ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» в розрізі того, що підстава звільнення позивача виключає можливість виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Тобто представником позивача вказано, що про порушення своїх прав, які полягали у невиплаті відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні позивач дізналась 20.10.2023 року, а з позовом до суду звернулась 20.11.2023 року, тобто з дотриманням строків, передбачених ч.2 ст. 122 КАС України. Також представником позивача вказано на безпідставність доводів представника відповідача та зазначено, що з огляду на позицію останнього та обставини справи єдиним доказом, який свідчить про початок обізнаності позивача з фактом порушення її прав, що полягали у невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, є саме лист відповідача від 20.10.2023 року. Але якщо і враховувати доводи представника відповідача, то з огляду на приписи п. 8 розділу VIII Порядку №260 про порушення своїх прав позивач мала б вже знати з 12.05.2022 року, тоді як положеннями ст. 233 КЗпП України, зокрема, частиною 2 цієї статті, в редакції, чинній станом на 12.05.2022 року, установлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно правових висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду строк звернення до суду з даним позовом не обмежується будь-яким строком відповідно до положень ч.2 ст. 233 КЗпП України. Крім того, представником позивача вказано, що у випадку врахування чинної станом на час розгляду справи редакції ст. 233 КЗпП України, позивач також звернулась до суду з дотриманням встановленого вказаною нормою тримісячного строку. З огляду на вказане представник позивача звернувся до суду з клопотанням про поновлення позивачу строку на до суду, а клопотання відповідача про залишення позову без розгляду залишити без задоволення.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Згідно із положеннями ч.1 та ч.2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Стосовно заяви представника відповідача про необхідність залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору суд зазначає таке.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що при зверненні до суду позивачем не було надано документу про сплату судового збору. В той же час у змісті поданої до суду відповіді на відзив позивачем вказано на подання разом із останньою доказу сплати судового збору, але такого в якості додатку до відповіді на відзив подано не було.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спір у цій справі пов`язаний із наданням оцінки діям Управління поліції охорони в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, як такій що набула на нього право під час проходження служби в лавах Управління поліції охорони в Харківській області.

Положеннями ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), відповідно до частини першої статті 3 якого судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви.

Приписами ч. 1 ст.1 Закону № 3674-VІ визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 3674-VІ платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Розміри ставок судового збору визначені статтею 4 Закону № 3674-VІ.

Водночас, п.1 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VІ закріплено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Варто зазначити, що у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

За висновком Верховного Суду, викладеним в пункті 43 постанови від 28 липня 2022 року у справі № 300/6805/21, до усіх виплат також належить і виплата вихідної допомоги (одноразової грошової допомоги при звільненні).

Також у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 420/13606/21 Верховний Суд, розглядаючи, серед інших, позовну вимогу з приводу індексації грошового забезпечення в аспекті звільнення від сплати судового збору дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Стаття 102 «Пенсійне забезпечення поліцейських» Закону України «Про Національну поліцію» передбачає щодо виплати одноразової грошової допомоги після звільнення відсилання до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме до положень статті 9, які визначають підстави/умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, зокрема, зі служби в поліції, її розмір, джерела виплати.

Як визначено п. 3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно п. 23 розділу I Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Водночас, приписи пункту 8 розділу VI цього Порядку (в редакції, чинній з 21 серпня 2020 року) встановлюють строк виплати одноразової грошової допомоги (те, про що не зазначено в інших спеціальних для цих відносин нормативних актах): не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом .

Відтак, враховуючи вказане вище, а також доводи представника відповідача, суд зазначає, що посилання останнього на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2018 року у справі №345/2849/17 не можуть бути враховані судом під час розгляду цієї справи, оскільки стосуються інших, відмінних правовідносин.

Також суд вважає за необхідне наголосити, що одноразова грошова допомога при звільненні хоча і виплачується згідно норм спеціального законодавства не у день звільнення поліцейського, але, як вірно вказано представником відповідача, є виплатою, яка безпосередньо пов`язана із подією звільнення поліцейського, тобто право на отримання такої особа набуває саме у день звільнення.

Відтак одноразова грошова допомога при звільненні належить до виплат, право на які особа набуває у день звільнення.

З огляду на вище вказане суд доходить висновку про необґрунтованість заяви представника відповідача про необхідність залишення позовної заяви позивача без руху у зв`язку з несплатою нею судового збору.

Стосовно заяви представника відповідача про пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом без поважних на те причин суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В той же час, положеннями ч.ч. 1 та 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Офіційне тлумачення положенням вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013, з огляду на позицію та правові висновки якого щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

З матеріалів справи встановлено доводи позивача стосовно того, що вона проходила службу в лавах відповідача та згідно наказу від 11.03.2022 року №107 о/с була звільнена зі служби в поліції.

Наказом МВС України від 17.07.2020 № 539 Порядок №260 було доповнено новим окремим розділом VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби, згідно з пунктом 8 якого одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Отже, оскільки позивача було звільнено зі служби 11.03.2022, то право на заявлення позовних вимог про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у неї виникло з 12.05.2022 року.

Таким чином на момент звільнення позивача зі служби в поліції та виникнення у неї права на заявлення вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 року у справі №420/14777/22 та від 28.09.2023 по справі №140/2168/23.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки станом на момент звільнення позивача зі служби в поліції та виникнення у неї права на виплату спірної доплати діяла норма щодо необмеженості будь-яким строком строку звернення до суду стосовно подачі позовів про стягнення належної позивачу при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, то у суду відсутні підстави вважати, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заява представника відповідача про пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом без поважних на те причин є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.121, 122, 123, 169, 243, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяв представника Управління поліції охорони в Харківській області про необхідність залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору та про пропуск позивачем строку для звернення до суду з позовом без поважних на те причин відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Мельников Р.В.