Справа № 520/7849/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

18.04.2024 р. справа №520/7849/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденко А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, Управління)
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки № 38 від 07.03.2024 року, виданої Міжрегіональним центром гуманітарного розмінування та швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки № 38 від 07.03.2024 року, виданої Міжрегіональним центром гуманітарного розмінування та швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує пенсію у належному розмірі.

Відповідач був належно та завчасно сповіщений про розгляд справи, але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, проходив публічну службу в лавах Міністерства надзвичайних ситуацій України, отримує від ГУ ПФУ в Харківській області пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

07.03.2024р. компетентним на видачу довідок про поточне грошове забезпечення органом - Міжрегіональним центром гуманітарного розмінування та швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2023р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 8.590,00 грн., 2) оклад за військовим званням підполковник - 2.150,00 грн., 3) надбавка за вислугу років 45% - 4.833,00 грн., 4) надбавка за особливості проходження служби 50% - 7.786,50 грн., 5) премія 19% - 1.632,10 грн., а загалом - 24.991,60 грн. (довідка від 07.03.2024р. №38).

Заявником через свого представника за власною ініціативою перед органом публічної адміністрації було порушено питання про перерахунок власної пенсії у зв`язку із збільшення поточної винагороди за службу діючого публічного службовця.

За зверненням представника заявника органом публічної адміністрації було вчинено відмову, оформлену листом від 26.03.2024р. №2000-0203-8/50860.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення нового розміру пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, а п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України і з 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У силу дії бланкетної норми ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон №2262-ХІІ).

Отже, порядок соціального захисту у формі пенсійного забезпечення військовослужбовців, звільнених зі служби у відставку, унормовано, насамперед, приписами Закону №2262-XII.

Водночас із цим, оскільки за приписами ч.1 ст.11 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів, то суд вважає, що застосування положень Закону №2262-ХІІ не повинно порушувати окреслених у ст.7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" принципів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Суд відмічає, положеннями Закону №2262-ХІІ запроваджено дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст.43 Закону №2262-ХІІ - у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 Закону №2262-ХІІ - у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.

При цьому, ст.43 Закону №2262-ХІІ визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за працю), одержані саме особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю).

Натомість, ст.63 Закону №2262-ХІІ визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю).

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. по зразковій справі №240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст.43 Закону №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст.63 Закону №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення.

З огляду на викладені вище міркування, суд не знаходить жодних підстав для одночасного поєднання цих процедур (обчислення розміру пенсії під час призначення вперше та обчислення розміру пенсії під час перерахунку у зв"язку із зростанням поточного грошового забезпечення) за будь-якими компонентами, адже збереження структури та розмірів власного грошового забезпечення, котре майбутній пенсіонер отримував під час служби та приєднання до цієї величини оплати праці (служби) нових виплат, проведених на користь третьої сторонньої особи - діючого публічного службовця, котрий обіймає ту ж саму або аналогічну штатну посаду, із невідворотною неминучістю призводить до обчислення пенсії із використанням "віртуального" (тобто взагалі не існуючого в умовах фактичної дійсності) арифметичного показника оплати праці (служби), що є порушенням запровадженого ст.8 Конституції України верховенства права в частині таких невід"ємних складових як справедливість та юридична визначеність.

Суд вважає, що слушність саме такого тлумачення змісту ст.63 Закону №2262-ХІІ в частині правової природи перерахунку пенсії є відсутність як у нормах Закону №2262-ХІІ, так і у нормах суміжного законодавства правових підстав для обчислення пенсії з суми "умовно" підвищеного грошового забезпечення, котра фактично не отримується діючим публічним службовцем.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суспільні відносини з приводу одержання особою начальницького складу служби цивільного захисту винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.125 Кодексу цивільного захисту України, а також нормами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (з 01.01.2008р.) та постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.).

За правилом ч.2 ст.125 Кодексу цивільного захисту України грошове забезпечення особам начальницького складу служби цивільного захисту виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Оскільки станом на 01.01.2023р. заявник не мав правового статусу діючої особи начальницького складу служби цивільного захисту, то відсутні правові підстави для складання офіційного письмового документам саме про власне грошове забезпечення заявника.

З 01.01.2008р. структура та розміри складових елементів грошового забезпечення особи начальницького складу служби цивільного захисту були установлені постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294, а 30.08.2017р. з цього ж самого питання КМУ було прийнято постанову №704 (далі за текстом - постанова КМУ №704).

Згідно з п.10 постанови КМУ №704 згадане нормативне рішення набирало чинності з 01.01.2018р.

Пунктом 4 постанови КМУ №704 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1052 до п.10 Постанови КМУ №704 були внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018р. а 01.01.2019р.

Таким чином, станом на 01.01.2018р. постанова КМУ №704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців було регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

Отже, станом на 01.01.2018р. подія підвищення грошового забезпечення військовослужбовців не настала.

Постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови КМУ №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018р.

Отже, подія підвищення грошового забезпечення військовослужбовців настала - 01.03.2018р.

При цьому, п.4 Постанови КМУ №704 у редакції п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 01.03.2018р. Урядом України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р.

Пункт 4 Постанови КМУ №704 у редакції п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р.), тобто до 29.01.2020р.

З 29.01.2020р. була відновлені юридична дія п.4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, з 29.01.2020р. знов почало діяти запроваджене за рішенням КМУ правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

При цьому, дане правило містило бланкетну норму і не визначало конкретної величини прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.03.2018р., бо ця величина мала лише одне арифметичне значення.

Згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Разом із тим суд зауважує, що з 29.01.2020р. була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.).

Звідси слідує, що 29.01.2020р. настала подія "умовного" підвищення розміру винагороди за службу діючого військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020р., а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.

Суд зважає, що згідно з ст.7 Закону України від 07.12.2017р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 01.01.2018р. було запроваджено прожитковий мінімум для працездатних осіб у - "1.762,00грн.".

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01.01.2020р. також було запроваджено єдину величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2.102,00грн.

Отже, станом на 29.01.2020р. діяла єдина величина прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн.

Окремо суд відзначає, що у положеннях усіх без виключення згаданих актів права військовослужбовці відносяться законодавцем саме до правової категорії - "працівник державного органу".

Згідно з ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.270,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Оскільки за викладеними вище міркуваннями військовослужбовці були віднесені законодавцем до правової категорії - "працівник державного органу", то відсутні правові підстави для використання під час обчислення грошового забезпечення військовослужбовця з 01.01.2020р. будь-якої величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, відмінної від - "2.102,00грн., бо окремого рішення про протилежне КМУ не приймалось, а норми п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 не містять положень, які б давали підстав для висновку про необхідність використання при оплаті праці військовослужбовця саме величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, а не величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, конкретно призначеної для обчислення грошового забезпечення працівника державного органу.

Отже, положення ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" в частині запровадження з 01.01.2021р. величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.270,00грн." є загальною нормою права, а положення ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" в частині запровадження з 01.01.2021р. величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн." є спеціальною нормою права для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Оскільки оплата праці особи начальницького складу служби цивільного захисту регулюється спеціальним законом - ст.125 Кодексу цивільного захисту України, то для обчислення розміру посадового окладу та окладу за званням особи начальницького складу служби цивільного захисту станом на 01.01.2021р. не може бути використаний показник значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у понад - "2.102,00грн.".

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21 та постанови Верховного Суду від 31.08.2022р. по справі №120/8603/21-а, позаяк норми п.4 постанови КМУ №704 за характером приписів (до внесення змін постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) були бланкетними нормами права, а тому повинні однаково тлумачитись та застосовуватись як відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, так і відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

До того саме таке тлумачення відповідає дійсному змісту норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, де усі суб"єкти владних повноважень пойменовані законодавцем у якості державних органів.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 01.01.2022р. знов було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.481,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

При цьому, у силу спеціального правила п.8 Прикінцевих положень Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" було установлено, що дія абзацу шостого статті 7 цього Закону (де передбачено показник прожиткового мінімуму працездатної особи - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів) не поширюється на працівників центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, та органу досудового розслідування, на який відповідно до частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України покладається функція здійснення досудового розслідування корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень.

Оскільки у і положеннях п.8 Прикінцевих положень Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", і у положеннях постанови КМУ №704 законодавець використовує правові категорії "працівник державного органу" та "державний орган" безвідносно до укладання трудового договору (а у тому числі і відносно атестованих спеціальними званнями осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України та відносно керівників органів, установ, організацій, частин системи Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, установ служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України тощо), то суд доходить до переконання про те, що на відносини з оплати праці інших працівників державних органів (у тому числі і діючих осіб начальницького складу служби цивільного захисту) поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", унаслідок чого грошове забезпечення особи начальницького складу служби цивільного захисту не підлягає обчисленню із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі понад - "2.102,00грн.".

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 01.01.2023р. вчергове було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.684,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

При цьому, у силу спеціального правила п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" було установлено, що дія абзацу шостого статті 7 цього Закону не поширюється на працівників центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, та органу досудового розслідування, на який відповідно до частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України покладається функція із здійснення досудового розслідування корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень.

Оскільки у і положеннях п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", і у положеннях постанови КМУ №704 законодавець використовує правові категорії "працівник державного органу" та "державний орган" безвідносно до укладання трудового договору (а у тому числі і відносно атестованих спеціальними званнями осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України та відносно керівників органів, установ, організацій, частин системи Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, установ служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України тощо), то суд доходить до переконання про те, що на відносини з оплати праці інших працівників державних органів (у тому числі і діючих особи начальницького складу служби цивільного захисту) поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", унаслідок чого грошове забезпечення особи начальницького складу служби цивільного захисту не підлягає обчисленню із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі понад - "2.102,00грн.".

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що під час регламентування правових відносин з приводу оплати праці публічних службовців з 01.01.2020р. законодавець незмінно та послідовно застосовує сталий підхід, за яким підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.", за виключенням спеціально обумовлених застережень, зокрема стосовно випадків оплати праці працівників Національного агентства з питань запобігання корупції та працівників Національного антикорупційного бюро України.

Оскільки станом на 01.01.2023р. діючий публічний атестований військовим званням службовець не набув права на підвищення розміру окладу за посадою, то відповідно і заявник не має права на перерахунок розміру раніше вже призначеної пенсії за цією подією.

Крім того, регламентуючи суспільні відносини з приводу алгоритму обчислення грошового забезпечення публічних службовців, законодавець у тексті п.8 Прикінцевих положень Закону України Закону України від 23.11.2018р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік", ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік", ст.7 та п.8 Прикінцевих положень Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.7 та п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" перманентно використовує правову категорію "працівник державного органу" (у тому числі і стосовно атестованих спеціальними званнями співробітників Національного антикорупційного бюро України), яка одночасно охоплює осіб, котрі виконують функції публічного службовця за трудовим договором та осіб, які виконують функції публічного службовця за розпорядчим актом про прийняття на публічну службу.

Окрім того, і у тексті постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 законодавець використовує правову категорію "державний орган", яка одночасно охоплює усіх суб`єктів владних повноважень у відносинах з проходження громадянином України публічної служби.

Таким чином, з 29.01.2020р. настала подія "умовного підвищення" розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи у цілях обчислення грошового забезпечення осіб, на яких поширюється дія постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 до показника - 2.102,00грн.

Проте, жодного окремого нормативно-правового акту з даного питання про підвищення розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи у цілях обчислення грошового забезпечення осіб, на яких поширюється дія постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 до показника - 2.102,00грн. Урядом України не приймалось.

Натомість, 12.05.2023р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №481, якою були внесені зміни до абзацу 1 п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

Унаслідок цих змін, абзацом 1 п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 12.05.2023р. №481 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

З наведеного випливає, що Кабінет Міністрів України як суб`єкт владних повноважень, до виключного відання якого законодавцем у приписах ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було віднесено визначення правил обчислення грошового забезпечення військовослужбовців, у період часу 01.03.2018р.- подія набрання чинності постановою КМУ від 12.05.2023р. №481 не приймав власного рішення нормативного характеру з приводу підвищення розмірів окладу за посадою та окладу за військовим званням за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704.

Водночас із цим, за приписами ст.63 Закону України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон України №2662-ХІІ), п.1 та п.5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, далі за текстом - Порядок №45) саме подія прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або про введення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій є підставою для проведення перерахунку (обчислення нового розміру) раніше вже призначеної пенсії.

Оскільки згідно із законом приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична (тобто реальна) зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій діючих публічних службовців (рівно як і введення у дію нового виду грошового забезпечення), проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення, а така подія у спірних правовідносинах відсутня через сталість показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 у цілях обчислення розміру окладу за посадою та окладу за званням (1.762,00грн.), то відсутні підстави як для видачі довідки про неіснуюче (непризначене, необчислене, ненараховане, невиплачене) у дійсності грошове забезпечення публічного службовця станом на 01.01.2020р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.102,00грн.), 01.01.2021р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.270,00грн.), 01.01.2022р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.481,00грн.), 01.01.2023р. (обчислене із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - 2.684,00грн.), так і для вчинення тероганом системи ПФУ управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії з 01.02.2020р, 01.02.2021р., 01.02.2022р, 01.02.2023р. на підставі довідки про неіснуюче у дійсності поточне грошове забезпечення діючого публічного службовця.

Тому сама по собі складена відносно заявника довідка про грошове забезпечення, де містяться виключно умовні обчислення в частині окладу за посадою (який не одержуються діючим військовослужбовцем органів цивільного захисту) без факту реального підвищення поточної винагороди за службу діючого публічного службовця не є визначеною законом підставою для проведення перерахунку (обчислення нового розміру) пенсії заявника.

Окремо суд зважає, що згідно з п.5 Порядку №45 до внесення змін п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 та після втрати п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 (29.01.2020р. як з моменту набрання законної сили судовими рішеннями по справі №826/5463/18) для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання "заслужений" чи "народний", службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок; інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію; щомісячні надбавки за особливі умови служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах "С", у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром "Байконур", якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення із служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 1 січня 2008 р. для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства. Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), крім зазначених у абзаці шостому цього пункту, для перерахунку пенсії не враховуються.

Отже, у силу спеціального застереження п.5 Порядку №45 і розмір окладу за посадою, і розмір окладу за військовим (спеціальним) званням, і розмір відсоткової надбавки за вислугу років підлягають визначенню або за рішенням Кабінету Міністрів України, або за рішенням керівника державного органу (тобто кошторисами державного органу чи штатним розписом державного органу).

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів існування саме рішень КМУ або рішень керівника державного органу (у формі штатного розпису державного органу або кошторису державного органу) про обчислення окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років із використанням будь-якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи, відмінного від значення "1.762,00грн.".

Також суд зважає, що згідно з ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

Відповідно до ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

З наведених норм закону слідує, що «умовне підвищення» заробітної плати (грошового забезпечення) усіх категорій робітників, оплата праці яких здійснюється за рахунок бюджетних коштів, шляхом застосування актуального показника прожиткового мінімуму станом на 01 січня кожного календарного року, а не того показника прожиткового мінімуму, який був визначений рішенням Кабінету Міністрів України (у даному випадку 1.762,00грн. за п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704) суперечить ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Відтак, за цим епізодом позов підлягає відхиленню.

Стосовно форми управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

У спірних правовідносинах органом публічної адміністрації було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втіленої у письмовому листі, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення питання з приводу обчислення нового розміру пенсії у звязку із підвищенням поточної винагороди за службу рівнозначному діючому публічному службовцю.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши здобуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.72-77, 90, 201 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, прав та інтересів приватної особи не порушив, адже у даному конкретному випадку довідка про підвищене грошове забезпечення публічного службовця станом на 01.01.2023р. була складена за відсутності факту реального підвищення поточної винагороди за службу та містить показники розмірів видів грошового забезпечення, обчислених без дотримання ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Згадані у позові судові рішення Верховного Суду не містять правових висновків з приводу застосування п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та постійної незмінності визначеного саме рішенням Кабінету Міністрів України показника прожиткового мінімуму працездатної особи для обчислення грошового забезпечення військовослужбовця - 1.762,00грн.), а тому не можуть бути поширені на спірні правовідносини.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко