Справа № 160/6004/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 квітня 2024 року Справа 160/6004/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовну без розгляду по справі №160/6004/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії керівництва військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у звільненні з військової служби інспектора прикордонної служби 2 категорії - номер обслуги першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (ТИП С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКІШ НОМЕР_3 ) за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 1898.

Позовна заява обґрунтована протиправністю бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту позивача.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/6004/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки позовної заяв.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом задоволено та визнано підстави для поновлення строку звернення до суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до суду по справі № 160/6004/24, відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).

16 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про залишення позову без розгляду, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Клопотання обґрунтовано пропуском позивачем місячного строку, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду.

Вирішуючи вказане клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно позиції відповідача строк звернення до суду належить обчислювати з 29.11.2023 року, оскільки відповідь на рапорт позивача була вручена позивачу 28.11.2023 року. На підтвердження цієї обставини відповідачем надано скріншоти.

Суд констатує, що надані скріншоти не є належними доказами, оскільки не містять відомостей як про те, стосовно якого саме документу відображається інформацій, так і про те, що в цілому відображувана інформація відповідає дійсності. Так, відмітка в електронній системі документообігу про те, що завдання з доведення до солдата Попадича виконано не є доказом того, що позивачу вручено відповідь на його рапорт, оскільки така відмітка проставляється одноособово представником відповідача без участі позивача (на противагу, наприклад, розписці або відмітки у відповідному листі про ознайомлення з відповідним документом позивача, поштовим документам щодо направлення відповідного документу позивачу або інших доказів, які об`єктивно засвідчують факт ознайомлення особи з певним документом). Суд також повторює, що надані скріншоти, окрім вказаного зауваження, містять інформацію «довести до солдата попадича», «виконано» і тд, однак не відображають інформацію про документ, стосовно якого відображається інформація.

Таким чином, суд не приймає як належні докази відповідача на підтвердження дати ознайомлення позивача зі спірною відповіддю відповідача.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач не обґрунтовував свою заяву про поновлення строку звернення до суду певною датою ознайомлення зі спірною відмовою, оскільки посилався на обставини проходження військової служби та звернення до відповідача через представника із адвокатським запитом. Відповідно, не виходив з такої обставини і суд, надавши правову оцінку саме доводам позивача.

Щодо релевантних доводів відповідача про обставини проходження позивачем військової служби суд зазначає, що відповідач надав докази перебування позивача з 08.12.2023 року по 21.12.2023 року в щорічній відпустці.

Сам відповідач вказав, що з 01.08.2023 року його особовий склад, в т.ч. позивач приступив до виконання завдань в межах певної ділянки відповідальності, а з січні 2024 року особовий склад також залучений до виконання завдань в межах інших областей (без конкретизації функціоналу саме позивача).

Отже, згідно позиції відповідача в спірний період (з 27.11.2023 року по 05.03.2024 року) позивач дійсно ніс службу у відповідача, при цьому 14 днів з цього періоду позивач перебував у відпустці. Обставина перебування позивача у відпустці відповідачем підтверджена належним чином.

Водночас, строк звернення до суду з цим позовом складає місяць. Суд приймає до уваги посилання відповідача на наявність у позивача вільного від служби часу в межах строку на оскарження спірної відмови. Проте, такий вільний час не складає місяць, який законодавством надано особам, які проходять публічну службу, для звернення до суду. Згідно позиції відповідача фактично до позивача слід було б застосувати 14-денний строк звернення до суду, адже лише цей проміжок часу він вільно розпоряджався своїм часом і цього було достатньо для звернення до суду. Однак, ця позиція не відповідає визначеному законодавству місячному строку для звернення до суду.

За обставин цієї справи суд поновив позивачу строк звернення до суду з єдиної підстави проходження позивачем військової служби у відповідача, що відповідач не заперечував. Наявність в особи меншого ніж місячний строк періоду, коли вона має реальну (не ускладнену військовою службою) можливість звернутися до суду, не спростовує обставини неможливості такої особи мати в своєму розпорядженні саме місяць, протягом якого особа може звернутися до суду, при цьому законодавством відповідним особам надано саме місяць для звернення до суду. В цій справі позивач мав можливість звернутися до суду лише 14 днів, після чого (а також до цих 14 днів) така можливість була припинена саме в зв`язку з проходженням військової служби. Оскільки 14 днів є меншим періодом часу ніж місячний строк звернення до суду в цій справі, існування такого періоду не спростовує висновків суду про поважність підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з огляду на проходження ним військової служби, адже весь інший спірний проміжок часу позивач все ж таки проходив військову службу, що є поважною причиною для пропуску строку звернення до суду.

Відповідач також посилався на не абсолютність воєнного стану як підстави для поновлення процесуального строку, що є належним доводом. Водночас, суд поновив позивачу строк звернення до суду виходячи з проходження військової служби як такої (без врахування обставин воєнного стану).

Більш того, в цій справі обставини воєнного стану саме мають бути враховані, оскільки стосовно позивача існують не абстрактно, а визначають обставини проходження ним військової служби. Сам відповідач наводив посилання на обставини виконання ним службових завдань, що зумовлені воєнним станом, тобто впливають в т.ч. і на військовослужбовців відповідача. При цьому відсутні підстави вважати, що такий вплив полегшує обставини проходження військової служби. Отже, проходження військової служби в період пропуску строку звернення до суду є поважною підставою для поновлення такого строку, а проходження військової служби в умовах воєнного стану лише підвищує ступінь поважності такої підстави, оскільки функціонування та існування всієї держави залежать передусім від осіб, які несуть службу в умовах воєнного стану, зумовленого реальною збройною агресією проти України.

Отже, судом не встановлено обставин, які б свідчили про передчасність висновків суду про поважність підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, в зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 122, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовну без розгляду по справі №160/6004/24 відмовити.

Копії даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена.

Суддя Н.В. Боженко