Справа № 120/17427/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2024 р. Справа № 120/17427/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася його представниця до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначила, що її довіритель 09 жовтня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 06 листопада 2023 року пенсійний орган повідомив позивача, що за результатами розгляду поданої заяви до трудового стажу не зараховано періоди роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року, оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу та нечитабельна печатка при звільненні, а також період з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року, оскільки назва організації при зарахуванні на роботу не відповідає назві при звільненні.

Представниця позивача вважає такі дії пенсійного органу протиправними, у зв`язку із чим звернулася з цим позовом до суду з вимогою визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року, а також зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до трудового стажу згадувані вище періоди роботи.

Ухвалою від 27 листопада 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

18 грудня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_1 09 жовтня 2023 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачу призначено пенсію за віком. При цьому листом від 06 листопада 2023 року вих. № 0200-0208-8/109630 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для зарахування до його трудового стажу періодів роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року. При цьому позивачу роз`яснено, що для зарахування згадуваних періодів роботи до трудового стажу необхідно надати уточнюючу довідку. Проте позивачем жодних довідок до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не надано, а тому підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача у пенсійного органу немає. За наведених обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначено позивачу пенсію за віком, проте при цьому до трудового стажу не зараховано періоди його роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року.

Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06 листопада 2023 року вих. № 0200-0208-8/109630 слідує, що період роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року не зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 , оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу та нечитабельна печатка при звільненні, а період роботи з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року не зараховано до трудового стажу, оскільки назва організації при зарахуванні на роботу не відповідає назві при звільненні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком йому призначено таку пенсію, проте при призначенні такої пенсійним органом не зараховано до трудового (страхового) стажу періоди роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року.

Підставами для незарахування до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року слугувала відсутність назви організації при прийнятті на роботу та нечитабельність печатки при звільненні, а періоду роботи з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року - невідповідність назви організації при зарахуванні на роботу назві при звільненні з роботи.

Визначаючись із тим, чи обгрунтовано пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача згадувані вище періоди роботи, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

На момент заповнення трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 (24 травня 1984 року) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Така Інструкція втратила чинність 29 липня 1993 року у зв`язку з набранням чинності Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Подібні за змістом приписи містить і Інструкція № 58.

Так, відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень як Інструкції № 162, так і Інструкції № 58 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Отже, на момент внесення до трудової книжки серії НОМЕР_1 записів про періоди роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства, а тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його трудового стажу.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Відтак доводи пенсійного органу щодо незарахування до трудового стажу позивача періодів його роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року слід визнати безпідставними.

При цьому варто наголосити на тому, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу ОСОБА_1 у спірні періоди, такі записи є належним доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Відтак суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до трудового стажу позивача періодів його роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року є протиправними.

За таких обставин задоволенню підлягає і вимога щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 жовтня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи позивача з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані представницею позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 20 листопада 2023 року.

А тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 жовтня 2023 року, зарахувавши до трудового стажу періоди його роботи з 24 січня 1992 року по 16 вересня 1992 року включно та з 02 листопада 1992 року по 17 лютого 2000 року включно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 19.04.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович