Справа № 460/3141/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2024 року м. Рівне №460/3141/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, - період з 03.05.2021 року по 24.02.2024 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2021 року по 24 лютого 2024 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити позивачу компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при звільненні йому не було виплачено повністю усе грошове забезпечення. 24 лютого 2024 року за рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі 460/14095/23 позивачу перераховано на картковий рахунок 86515,65 грн. Тобто, фактичний розрахунок по сумам грошового забезпечення відбувся 24 лютого 2024 року. На думку позивача, він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2021 року по 24 лютого 2024 року.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що із позивачем вже здійснено розрахунок по середньому заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Сума середнього заробітку яку просить стягнути позивачка є неспівмірною від розміру недоплаченої суми.

Ухвалою суду від 03.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.05.2021 №27 "по стройовій частині " майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення з 03 травня 2021 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 у справі №460/24544/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, позов задоволено повністю:

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо визначення базового місця грудень 2015 року при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з визначенням базового місця січень 2008 року та виплатити суму індексації з врахуванням виплаченої суми.

Рішення набрало законної сили 28.03.2023.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем 06.05.2023 здійснено позивачу виплату індексації грошового забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №460/11589/23 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з військової служби. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.05.2021 по 06.05.2023 в сумі 77477,08 (сімдесят сім тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 36 копійок.

Крім того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі №460/11490/23, яке набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 03.05.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки, суми грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 03.05.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30,08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2020-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки в розмірі окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем 24.02.2024 здійснено позивачу виплату недоплаченої частини грошового забезпечення.

Ці обставини підтверджуються випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 24.02.2024 по 29.02.2024 та визнаються сторонами.

Вважаючи, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення за період з 03.05.2021 по 24.02.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Так, статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність, але за період не більше ніж за шість місяців.

Враховуючи практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного суду, суд зазначає наступне.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №761/9584/15-ц та прийшла до висновку, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Разом з тим, суд акцентує увагу на тому, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №460/11589/23 стягнуто на користь ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.05.2021 по 06.05.2023 в сумі 77477,08 (сімдесят сім тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 36 копійок. Сума середнього заробітку розрахована судом за принципом співмірності між сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (734 календарних днів за період з 03 травня 2021 року по 06 травня 2023 року) та сумою виплаченої індексації 77572,36 грн.

Із змісту цього судового рішення вбачається, що в користь позивача стягнуто середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2021 року по 02 грудня 2021 року.

Тобто, позивач уже отримав від відповідача грошову компенсацію у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як відповідальність відповідача за те, що відповідач після звільнення позивача зі служби 03 травня 2021 року не провів із ним остаточного розрахунку згідно вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Такий середній заробіток за час затримки розрахунку було визначено за період навіть більший аніж як за 6 місяців, як це визначено ст. 117 КЗпПУ (в редакції чинній із 19 липня 2022 року).

Також, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 у справі №460/24544/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з визначенням базового місця січень 2008 року та виплатити суму індексації з врахуванням виплаченої суми.

Суд вважає за необхідне зазначити, що подальша доплата ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача 24 лютого 2024 року частини грошового забезпечення у сумі 86515,65 грн. на виконання рішення суду від 25.07.2023 у справі №460/11490/23, не створює для відповідача нового обов`язку для застосування ст. 117 КЗпП України і повторного стягнення в користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тобто, звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 повторно бажає реалізувати таке право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати донарахованої суми частини грошового забезпечення.

Суд погоджується з висновком відповідача про неприпустимість повторного застосування такої санкції, оскільки середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а тому, незважаючи на донарахування суми вчасно невиплаченої частини грошового забезпечення, відповідача вже притягнуто до фінансової відповідальності за такі дії.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Д.П. Зозуля