Справа № 240/23839/23
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23839/23

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

18 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасуваня рішення,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Житомирської митниці в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про визначення коду товару від 01.06.2023 №КТ-UA--2023, а також картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2023/000759 від 02.06.2023.

09 січня 2024 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.12.2022 між «P&S Logistika spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia", далі - продавець, та TOB «Санрейд Авто», далі покупець, укладено контракт № SAN-131 на поставку нових та таких, що були уживані автомобілів, тракторів, навантажувачів, автобусів, комбайнів та ін., на умовах DAP-Рівне, Житомир, Луцьк, згідно інвойсу на кожну поставку загальна вартість контракту 50000,00 євро. Замовлення здійснюється покупцем по мірі необхідності.

Відповідно до умов Специфікації № 4 від 25.05.2023 транспортний засіб; Volkswagen cold-2010, WVZZZIKZBW142591, відгружений, умови поставки: DAP - Житомир, Інкотермс - 2010 , ціна товару 1800 евро.

Так, 29.05.2023 до митного оформлення в режимі імпорт відділу митного оформлення «Житомир» представником ТОВ «Сантрейд Авто»», декларантом ОСОБА_1 , подано електронну митну декларацію, далі - ЕМД №23UA27U9, з метою митного оформлення товару: «легковий автомобіль, що був у використанні, марки VOLKSWAGEN; модель - GOLF; номер кузова - НОМЕР_1 ; двигун - дизельний; робочий об`єм двигуна - 1598; тип кузова - хетчбек; колір - білий; колісна формула - 4*2; кількість місць - 5; календарний рік виготовлення - 2010; модельний рік виготовлення - 2011».

Декларантом визначено код товару, графа 33 ЕМД - 8703 32 90 30, ціна товару (графа 42) -1800.00 євро, на підтвердження визначеного коду товару, надано наступні документи:

-рахунок-фактура (інвойс) PF/20/05/2023 від 25.05.20234;

- декларація про походження товару PF/20/05/2023 від 25.05.2023;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 11.03.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів SAN-131 від 22.12.2022;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25.05.2023;

- договір про надання послуг митного брокера.

Проте, рішенням Житомирської митниці Державної митної служби України оформленою карткою відмови UA101020/2023/000759 від 02.06.2023 встановлено, що вказаний товар повинен класифікуватися за кодом УКТ ЗЕД 8704 21 9900, як «автомобіль, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування» та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортного засобу.

У вказаному рішенні зазначено, що митна декларація не може бути оформлена, оскільки дані пункту 33 щодо коду товару та графи 31 щодо опису товару даної митної декларації не відповідають рішенню про визначення коду товару Житомирської митниці від 01.06.2023 за №КТ-UА-2023 внаслідок чого складено протокол про ПМП від 02.06.2023 №0301/UА10100/23 чим порушено вимоги ст. 69. 257. 266. Митного кодексу України.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення та картки відмови діяв не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а відтак рішення та картка відмови прийняті не обґрунтовано, без урахування усіх обставин що мають значення для прийняття рішення та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Перевіряючи правомірність розгляду даного адміністративного спору, колегія суддів дійшла висновку щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, прийняття до провадження позовної заяви ОСОБА_1 , прийняття рішення по суті, в той час, як судом не з`ясовано чи є ОСОБА_1 належним позивачем у даній справі.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття «адміністративної справи» наведено у статті 4 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

При цьому, публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, до адміністративних відносяться ті справи, що виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується тих відносин, в яких один із його учасників- суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Між тим, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. В цьому випадку спір носитиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Так, із матеріалів справи встановлено, що 22.12.2022 між «P&S Logistika spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia", далі - продавець, та TOB «Санрейд Авто», далі покупець, в особі директора ОСОБА_2 , укладено контракт № SAN-131.

Тобто, покупцем за вказаним контрактом та платником податків є юридична особа ТОВ «Санрейд Авто».

Отже, правовідносини виникли між юридичними особами «P&S Logistika spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia" та ТОВ «Санрейд Авто».

Згідно умов п.п. 1.1, 1.3 контракту та фактури №20/05/2023 (без дати) покупцем (ТОВ Санрейд Авто) придбало товар «Volkswagen cold-2010, WVZZZIKZBW142591, календарний рік виготовлення 2010».

Відповідно до Специфікації №4 від 25.05.2023 компанія «P&S Logistika spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia" та ТОВ «Санрейд Авто», як сторони, погодили від грузити «Volkswagen cold-2010».

Також, у фактурі від 20.05.2023 зазначено про те, що товар поставляється на адресу ТОВ «Сандрей Агро».

Враховуючи викладене вище, власником та одержувачем транспортного засобу «Volkswagen cold-2010, НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2010» та платником податків є юридична особа ТОВ «Санрейд Авто».

При цьому, ОСОБА_1 , як представник юридичної особи ТОВ «Сандрей Агро» вчиняв дії з декларування вказаного транспортного засобу, що надійшов до митного оформлення.

Відтак, оскаржуване рішення та картка відмови створюють юридичні наслідки саме для юридичної особи ТОВ «Сандрей Авто», тоді як з позовною заявою до суду про їх скасування звернувся ОСОБА_1 .

При цьому, в позовній заяві відсутні обставини, які свідчать про порушення прав, свобод та законних інтересів декларанта ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям Житомирською митницєю оскаржуваних рішення та картки відмови.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів констатує про відсутність підстав у ОСОБА_1 на звернення до суду із заявленими позовними вимогами у якості позивача, оскільки оскаржувані рішення картка відмови впливає на права та обов`язки ТОВ Сандрей Авто.

За таких умов, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , адже останній належним чином не обґрунтував підстави звернення до суду з даним позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про прийняття рішення по суті позовних вимог, не вирішивши попередньо питання чи є ОСОБА_1 належним позивачем у справі чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Житомирської митниці задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасуваня рішення, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.