Справа № 580/2841/23
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2841/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кульчицький С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, Державної судової адміністрації України, яким просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати належного розміру суддівської винагороди за період з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року;

- стягнути з відповідачів недоплачену суддівську винагороду за період з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року включно в сумі 96 624,00 грн.

- зобов`язати відповідачів подати у 15 днів (п`ятнадцятиденний) строк звіт про виконання судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року;

- зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 суддівську винагороду з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року включно з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року без змін.

06 листопада 2023 року Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №580/2841/23.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження №73462574 на підставі виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року №580/2841/23.

Позивач 12 лютого 2024 року через систему "Електронний суд" звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправною бездіяльності вчиненої відповідачем на виконання рішення суду, якою просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області і Державної судової адміністрації України щодо невиконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/2841/23;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області і Державну судову адміністрацію України вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/2841/23;

- - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області і Державну судову адміністрацію України повідомити суд у 15денний строк про вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду по справі №580/2841/23.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчиненої на виконання рішення суду в адміністративній справі №580/2841/23 повернуто заявнику на підставі ч. 5 ст. 383 КАС України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт наголосив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, водночас суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 383 КАС України.

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачем в порушення п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України не надано доказів сплати судового збору.

Додатково зазначив про те, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував правові висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 27 червня 2019 року у справі №807/220/18 та від 25 червня 2020 року у справі №0240/2226/18-а щодо необхідності сплати судового збору.

У межах встановленого судом строку відзиву Державної судової адміністрації України на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 383 КАС України, повернуто останньому.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції зазначив про те, що за відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору та доказів сплати судового збору, подана заява не відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, тому підлягає поверненню заявнику на підставі ч. 5 ст. 383 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 ст. 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені статтею 382 та статтею 383 КАС України.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1).

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 383 КАС України передбачено, що у такій заяві зазначаються: зокрема, документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI не передбачено сплати судового збору за подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у тому числі за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у ст. 3 Закону України "Про судовий збір". Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (ч. 2 ст. 3).

Натомість, заява, подана в порядку ст. 383 КАС України, не входить до переліку заяв, передбаченого ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", за подання яких судовий збір не справляється.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" установлені розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Водночас, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" не передбачено ставку судового збору за подання до адміністративного суду заяви в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, процесуальним законодавством не визначено ставки судового збору за подання відповідної заяви, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недотримання заявником п. 9 ч. 2 ст.383 КАС України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 травня 2022 року у справі №520/9769/19.

В зазначеній справі Верховний Суд зазначив зокрема про те, що особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у п. 9 ч. 1 ст. 129-1 Основного Закону України, звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

При цьому, одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio" (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, повернення судом першої інстанції заяви позивача, поданої у порядку ст. 383 КАС України, з підстав не подання документа про сплату судового збору є необґрунтованим та помилковим.

Крім того, заявник, подаючи заяву в порядку ст. 383 КАС України, зазначав про те, що звільнений від сплати судового збору за подання заяви відповідно п. 1 ч. 1 ст. Закону України "Про судовий збір", водночас суд першої інстанції не надав оцінку зазначеним доводам позивача.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки предметом спору даної справи було оскарження дій відповідачів щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, на спірні правовідносини розповсюджується положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", які застосовуються на всіх стадіях судового розгляду справи, отже позивач звільнений від сплати судового збору, у тому числі за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення питання, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Із змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що суд першої інстанції помилково повернув заяву позивачу, оскільки останній звільнений від сплати судового збору за подання заяви, в порядку ст.. 383 КАС України.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуальних права.

У зв`язку з зазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 383 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку