Справа № 522/153/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/153/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Тимінської Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року, прийняте у складі суду судді Домусчі Л.В. в місті Одеса, по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відділу міграційного контролю Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 677 від 12.10.2022 року про примусове повернення громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу міграційного контролю Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 677 від 12.10.2022 року про примусове повернення громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач по теперішній час, не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища, жодних доказів законності перебування позивача на території України на момент прийняття оскаржуваного рішення не підтверджується належними та допустимим доказами. Апелянт вказує, що позивач по день його виявлення з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні не звертався, а звернувся із вказаною заявою лише 02 лютого 2024 року. Апелянт вважає, що питання надання міжнародного захисту в Україні належить до повноважень Державної міграційної служби України, а не під час розгляду справи про оскарження примусового повернення, що залишив поза увагою суду першої інстанції. Апелянт також вказує на відсутність загрози життю га здоров`ю, безпеці та свободі внаслідок загальнопоширеного насильства, систематичного порушення прав людини в разі повернення позивача до країни громадянського походження.

Представником позивача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.10.2022 співробітниками СКП Відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області виявлено громадянина Республіки Камерун без документів, який назвався на установчі данні як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено останнього до ГУ ДМС України в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64.

У ході перевірки працівниками міграційної служби було встановлено, що громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні.

Того ж дня, 12.10.2022 року, відносно ОСОБА_1 , було складено протокол серії ПР МОД № 008997 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 203 КУпАП, та винесену постанову серії ПН МОЖ 009080, згідно якої на позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі 1 700 грн. (а.с. 48-51).

Також, 12.10.2022 року ГУ ДМС України в Одеській області відносно позивача було прийнято рішення № 677 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, зі строком виконання до 11.11.2022 року (а.с. 57-60).

Позивач отримав вказане рішення під розпис того ж самого дня, 12.10.2022 року. (а.с. 61)

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що ри вирішенні питання про примусове повернення в країну походження позивача ГУ ДМС в Одеській області позбавило можливості позивача внаслідок не володіння українською мовою розуміти наслідки дій суб`єкта владних повноважень щодо вирішення його питання правомірності перебування на території України та оскарження дій. За висновками суду, разі примусового повернення до країни походження громадянину Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загрожує смерть, катування, нелюдське та принизливе поводження через збройний конфлікт та систематичні порушення прав людини, що порушує принцип заборони вислання, встановлений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до положень пункту 2 розділу ІІ Інструкції, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення. Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні після закінчення відповідного терміну перебування, проживав без документів на право проживання в Україні, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУ ДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

Надаючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" судом першої інстанції вірно встановлено, що у випадку повернення громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження, він може стати жертвою невибіркового насильства у ситуації внутрішнього збройного конфлікту, який наразі відбувається в його країні.

Дані обставини підтверджуються наступними фактами та інформацією з відкритих джерел інформації:

Annual report on human rights in 2022 (доступ за посиланням: https://www.ecoi.net/en/document/2089132.html)

Неофіційний переклад:

13 січня озброєні сепаратисти викрали 10 робітників каучукової плантації Корпорації розвитку Камеруну "Лікомба" в Тіко, південно-західний регіон, і підпалили їхній трактор. На відео, яке з`явилося в Інтернеті 15 січня, можна почути голоси чоловіків, які назвали себе "Силами відновлення Амбазонії", які змушують робітників вибачатися за роботу на плантації. В одному з повідомлень від викрадачів йшлося про те, що робітників викрали, тому що їх охороняють військові. Викрадачі передали працівникам плантації зброю та гранати і сказали, що вони повинні допомогти їм боротися з військовими в Тіко. Робітники залишалися в полоні кілька тижнів.

Викрадення: Озброєні сепаратисти викрали кількох людей за те, що вони не дотримувалися запроваджених сепаратистами заходів карантину. Сепаратисти утримували людей як заручників, зокрема державних службовців, політичних лідерів, вчителів, школярів, релігійних і традиційних лідерів. З`явилися достовірні повідомлення про те, що сепаратисти фізично жорстоко поводилися зі своїми жертвами.

Станом на кінець червня, за даними неурядових організацій, що заслуговують на довіру, сепаратисти здійснили щонайменше 80 викрадень з січня. У квітні озброєні сепаратисти викрали 33 римо-католицьких семінаристів з метою отримання викупу в Бачуо-Нтаї, Південно-Західний регіон. 30 квітня в Баменді, Північно-Західний регіон, сепаратисти викрали сенатора Регіну Мунді, члена правлячого Народно-демократичного руху Камеруну, разом з її водієм. Наступного дня після викрадення в соціальних мережах поширилося відео, на якому сенатор Мунді сидить на дивані перед плакатом "Республіка Амбазонія", читає заздалегідь підготовлену заяву, в якій вона називає себе "амбазонкою за народженням і національністю" і закликає до незалежності Амбазонії. За повідомленнями, різні фракції самопроголошених Сил оборони Амбазонії взяли на себе відповідальність, кожна з яких висунула свої вимоги щодо звільнення сенатора, а принаймні одна група погрожувала її вбити. Урядові сили оборони та безпеки врешті-решт звільнили сенатора Мунді 30 травня (див. також розділ 1.b. "Зникнення").

Станом на кінець серпня Фон Якум Кевін Шумітанг II, президент Північно-Західної палати вождів, якого озброєні сепаратисти викрали у 2021 році, залишався зниклим безвісти. Сепаратисти викрали традиційного правителя в грудні 2021 року з його палацу в Бамбалангу, підрозділ Нгокетунджа Північно-Західного регіону. Також станом на грудень залишалося невідомим місцезнаходження п`яти з шести дивізійних делегатів, яких озброєні сепаратисти викрали в червні 2021 року в дивізії Ндіан Південно-Західного регіону.

За повідомленням єпископів римо-католицької єпископської конференції провінції Баменда (BAPEC), 16 вересня щонайменше 30 невідомих осіб, стріляючи в повітря, підпалили римо-католицьку церкву Святої Марії в Нчанг, Мамфе, Південно-Західний регіон і викрали дев`ять осіб. Серед викрадених були п`ять священиків, монахиня, один катехит і двоє інших. Єпископи приписують напад сепаратистам, які регулярно звинувачують Церкву в тому, що вона не підтримує відокремлення Північно-Західного і Південно-Західного регіонів. Вони заявили, що з початку кризи в 2016 році бойовики все частіше погрожували і нападали на церковних лідерів і місіонерів, які "зіткнулися з хвилею переслідувань". Під час інтерв`ю для ЗМІ 21 вересня лідер BAPEC Архиєпископ Ендрю Нкеа заявив, що викрадачі вимагали викуп у розмірі 66 мільйонів франків КФА ($107 000), який пізніше знизили до 33 мільйонів франків КФА ($53 700). Всі дев`ять викрадених були звільнені 22 жовтня.

Report on the human rights situation covering 2022 (доступ за посиланням: https://www.ecoi.net/en/document/2089442.html)

Неофіційний переклад:

Право на життя

Північно-Західний та Південно-Західний регіони

Сепаратистські групи скоїли серйозні злочини у північно-західному та південно-західному регіонах, нападаючи на людей, медичні установи та школи, які не отримали належного захисту з боку влади. 8 та 11 лютого ці групи спалили початкову школу ім. Молико в Буеа та католицький коледж ім. Королеви Розарію в Мамфе, обидва в південно-західному регіоні.

26 лютого медсестра з медичної неурядової організації була вбита і ще двоє медичних працівників отримали поранення, коли їхній автомобіль був обстріляний сепаратистською групою на блокпосту на околиці Баменди (Північно-Західний регіон).

13 квітня уряд повідомив про вбивство делегата Північно-Західної обласної в`язниці та трьох його співробітників під час нападу на їхній автомобіль 12 квітня.

За повідомленнями УКГП, 13 учнів і троє вчителів були викрадені у чотирьох окремих випадках і звільнені після сплати викупу. 4 і 6 квітня дві школи в Буеа зазнали підпалів, скоєних невідомими озброєними людьми.

Annual report on the human rights situation in 2022 (доступ за посиланням: https://www.ecoi.net/en/document/2085399.html)

Неофіційний переклад:

Всесвітня доповідь 2023 - Камерун

У 2022 році озброєні групи та урядові війська порушували права людини, включаючи незаконні вбивства, в англомовних регіонах Камеруну та на Крайній Півночі.

Оскільки криза в англомовних регіонах триває вже шостий рік, станом на серпень 598 000 людей стали внутрішньо переміщеними особами, а щонайменше 2 мільйони людей потребували гуманітарної допомоги на північному заході та південному заході.

Сепаратисти, які з 2017 року насильно нав`язують бойкот освіті, продовжують нападати на школи, учнів та працівників освіти, руйнуючи будівлі та позбавляючи сотні тисяч дітей їхнього фундаментального права на освіту.

Ісламістські збройні угруповання "Боко Харам" та "Ісламська держава в провінції Західна Африка" (ISWAP) продовжували напади в регіоні Крайньої Півночі з січня по квітень, вбивши десятки цивільних осіб і спричинивши внутрішнє переміщення понад 378 000 осіб станом на липень. Урядові сили порушили чинне міжнародне гуманітарне право і право в галузі прав людини, не забезпечивши справедливе переслідування підозрюваних членів ісламістських угруповань, які скоїли тяжкі злочини. Уряд не виконав своїх обіцянок допомогти колишнім членам " ОСОБА_2 " та ISWAP, які добровільно залишили свої позиції в рамках програми роззброєння. Влада також не змогла допомогти і захистити жінок і дітей, пов`язаних з цими групами.

Тривали обмеження свободи вираження поглядів та об`єднань, а також переслідування лесбійок, геїв, бісексуалів і трансгендерів (ЛГБТ). Почастішали напади натовпу на представників ЛГБТ-спільноти.

Камерунські шукачі притулку, депортовані зі Сполучених Штатів у 2020 та 2021 роках, зазнали серйозних порушень прав людини після повернення, включаючи фізичні напади та знущання, свавільні арешти та затримання, вимагання та конфіскацію документів, що посвідчують особу, тим самим обмежуючи свободу пересування, можливість працювати та доступ до державних послуг.

У квітні Камерун зробив важливий крок для захисту права на освіту вагітних студенток і матерів-підлітків. Нова урядова політика поновлення передбачає, що вагітні учениці зможуть залишатися в школі до 26-го тижня вагітності, а після пологів їм буде дозволено повернутися до навчання за дотримання низки умов.

Англомовна криза

Щонайменше 6 000 цивільних осіб були вбиті як урядовими військами, так і озброєними сепаратистами з кінця 2016 року в північно-західному та південно-західному регіонах, оскільки озброєні сепаратистські угруповання прагнуть незалежності для англомовних регіонів країни, що складають меншину.

Порушення з боку урядових сил

Сили безпеки жорстко відреагували на напади сепаратистів, часто націлені на цивільне населення в англомовних регіонах.

24 квітня в Ндопі, північно-західний регіон, солдати батальйону швидкого реагування (Bataillon d'intervention rapide, BIR) зупинили, жорстоко побили і затримали від 30 до 40 мотоциклістів, які входили до складу похоронного кортежу, нібито через те, що підозрювали, що вони є бойовиками сепаратистів. До 17 із затриманих вважаються насильно зниклими. Станом на вересень їхнє місцезнаходження залишалося невідомим.

1 червня солдати 53-го мотопіхотного батальйону (Bataillon d'infanterie motorisйe, BIM) вбили дев`ять осіб, у тому числі чотирьох жінок і 18-місячну дівчинку, в селі Міссонг, північно-західний регіон, в ході каральної операції проти громади, підозрюваної в переховуванні бойовиків-сепаратистів.

8 червня солдати провели військову операцію в Чомбі, Північно-Західний регіон, спаливши будинок і розграбувавши місцевий медичний центр. Вони також заарештували жінку разом з її 11-річною прийомною дитиною і утримували їх протягом 24 днів у казармах БІР у Бафуті (Північно-Західний регіон).

З 9 по 11 червня у м. Біло, Північно-Західний регіон, силовики вбили одного чоловіка, ще одного поранили, спалили щонайменше 12 будинків, зруйнували місцевий медичний центр і розграбували щонайменше 10 магазинів.

Зловживання з боку озброєних сепаратистів

Сепаратистські бойовики продовжували вбивати, катувати, нападати та викрадати цивільних осіб. Вони також продовжили напади на учнів, вчителів та навчальні заклади, позбавивши тисячі студентів права на освіту.

12 червня сепаратистські бойовики здійснили фізичний напад, погрожували та принижували групу з 11 учнів у віці від 14 до 18 років, які йшли до середньої школи "Бокова" в Буеа, південно-західний регіон. Вони вистрілили одному з учнів у праву ногу та відібрали або знищили шкільне приладдя учнів.

19 січня сепаратистські бойовики напали на державну середню школу у Ве, Північно-Західний регіон, викрали п`ятьох вчителів і поранили двох учнів за те, що вони не приєдналися до бойкоту школи і не зробили фінансовий внесок у їхню боротьбу за незалежність. Вчителі були звільнені 24 січня після сплати викупу.

Сепаратистські бойовики, які пообіцяли зірвати футбольний турнір Кубка африканських націй, що проходив у Камеруні з 9 січня по 6 лютого, 12 січня здійснили серію нападів у місті Буеа. Вони оголосили локдаун і карали людей, які його не дотримувалися. Вони застрелили 30-річного чоловіка-таксиста та ще одного чоловіка на ринку в районі Бвітінгі, а також поранили чоловіка в обидві ноги і живіт на контрольно-пропускному пункті в тому ж районі міста.

13 січня бойовики-сепаратисти напали на каучукову плантацію Корпорації розвитку Камеруну (CDC), державної агропромислової компанії, в Тіко, південно-західний регіон, викрали дев`ятьох робітників, шість з яких були жінками, і підпалили трактор. Усіх працівників було звільнено 25 січня після сплати викупу.

11 лютого сепаратистські бойовики підпалили три гуртожитки загальноосвітньої школи-інтернату для дівчат "Коледж Королеви Розарію" в Окойоні, Південно-Західний регіон.

5 квітня сепаратисти штурмували кампус університету Баменда, Північно-Західний регіон, стріляючи в повітря, викликавши паніку серед студентів і викладачів, що призвело до тисняви, в результаті якої постраждали щонайменше п`ять осіб. Бойовики напали на університет через недотримання "локдауну", тобто "домашнього режиму", який вони оголосили по всій області.

28 квітня сепаратистські бойовики напали на таксопарк і автовокзал у Мамфе, південно-західний регіон. Вони спалили щонайменше п`ять автомобілів і вбили трьох людей, звинувативши працівників станції в тому, що вони працювали під час оголошеного ними карантину.

30 травня підозрювані бойовики-сепаратисти викрали і вбили ОСОБА_3 , вчителя на пенсії в державній середній школі в Джакірі, північно-західний регіон, і члена правлячої партії, в помсту за його участь у публічних святкуваннях 20 травня з нагоди Дня єдності Камеруну, проти яких виступають сепаратистські групи.

10 червня підозрювані бойовики-сепаратисти спалили районну лікарню в Мамфе, південно-західний регіон, позбавивши 85 000 людей доступу до медичної допомоги.

16 вересня озброєні бойовики напали і підпалили церкву ОСОБА_4 в Нчанге, єпархія Мамфе, і викрали дев`ять осіб, в тому числі п`ять священиків. Папа Франциск приєднався до заклику єпископів Єпископської Конференції провінції Баменда звільнити викрадених. Всі дев`ять викрадених осіб були звільнені 23 жовтня.

Update on conflict-related incidents according to the Armed Conflict Location & Event Data Project (covering 2nd quarter 2023) (доступ за посиланням: https://www.ecoi.net/en/file/local/2097280/2023q2Cameroon_en.pdf)

Неофіційний переклад:

Локалізація конфліктних інцидентів

Примітка: Нижче наведено огляд даних про інциденти, включених до набору даних ACLED. Більш детальна інформація міститься в самому наборі даних (дата, дані про місцезнаходження, тип події, залучені суб`єкти, джерела інформації тощо). Точність даних варіюється залежно від інцидентів: місто може представляти регіон, або столиця провінції може бути використана, якщо точне місце події невідоме. У наведеному нижче списку назви місць подій взяті з ACLED, а назви адміністративних регіонів - з даних GADM, які слугують основою для наведених вище карт.

В Адамауа було зафіксовано 2 інциденти, в яких загинуло 2 особи. Постраждали наступні населені пункти: Касса.

У Центральній провінції зафіксовано 15 інцидентів, внаслідок яких загинуло 5 осіб. Постраждали наступні населені пункти: Яунде.

На крайній півночі повідомляється про 150 інцидентів, в яких загинуло 80 осіб. Постраждали наступні населені пункти: Амхіде, Ашигашія, Ассигасія, Бакаліссе, Баргарам, Біа, Бондері, Дарак, Джибілі, Гакара, Гансе, Гелдаві, Гор Кенді, Гуджимделе, Грея, Хіле Аліфа, Хіна Марбак, Ігава, Катуаль, Керава, Колофата, Кургуї, Куссері, Куяпе, Коза, Лденгденг, Лімані, Мага, Макарі, Макулахе, Маліка, Маруа, Майо-Москота, Майо-Цанага, Моколо, Мора, Мозого, Нгетчеве, Сандаваджірі, Суерам, Туру, Ваза, Вільда, Ягуа, Єгва, Замга, Зелеве, Зігаге, Зігуе.

У прибережному регіоні було зафіксовано 12 інцидентів, в яких загинуло 9 осіб. Постраждали наступні населені пункти: Бонабері, Дуала, Котто, Матуке, Мбанга.

На півночі країни зафіксовано 3 інциденти, внаслідок яких загинула 1 людина. Постраждали наступні населені пункти: Гаруа, Гвідер, Гвіді.

На північному сході країни зафіксовано 42 інциденти, внаслідок яких загинуло 44 особи. Постраждали наступні населені пункти: Ако, Ашонг, Бабанкі, Бафут, Балікумбат, Бамбаланг, Бамабуі, Баменда, Ебошенг, Фундонг, Мбеі, Мбендві, Нджонг, Нкум, Нквен.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно зауважив, що в разі примусового повернення до країни походження громадянину Республіки Камерун ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може загрожувати смерть, катування, нелюдське та принизливе поводження через збройний конфлікт та систематичні порушення прав людини, що порушує принцип заборони вислання, встановлений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Судом також вірно враховано, що позивач звернувся за захистом до ГУ ДМС України в Одеській області , що підтверджується довідкою від 02.02.2024 року № 014122. (а.с. 95).

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що оскаржуване рішення про примусове повернення позивача в країну походження взагалі не містить жодних посилань на вивчення відповідачем інформації по країні походження позивача, що свідчить про його невідповідність критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно про його протиправність.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження бездіяльності, зобов`язати вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко