Справа № 440/15125/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 р. Справа № 440/15125/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023, по справі № 440/15125/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати частини грошового забезпечення у вигляді щомісячної надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу за період з 07 листопада 2015 року по 01 жовтня 2019 року, з урахуванням раніше нарахованих та виплачених сум цієї надбавки, індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати частини грошового забезпечення у вигляді щомісячної надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу за період з 07 листопада 2015 року по 01 жовтня 2019 року, з урахуванням раніше нарахованих та виплачених сум цієї надбавки, індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України) щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати частини грошового забезпечення у вигляді щомісячної надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу за період з 07 листопада 2015 року по 15 жовтня 2019 року, з урахуванням раніше нарахованих та виплачених сум цієї надбавки, індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати частини грошового забезпечення у вигляді щомісячної надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу за період з 07 листопада 2015 року по 15 жовтня 2019 року, з урахуванням раніше нарахованих та виплачених сум цієї надбавки, індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що позивач просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, в межах справи №440/15125/23, та компенсацію втрати частини доходів за один і той же період, а тому стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_1 як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так і компенсації втрати частини доходів за один і той же період призводить до застосування подвійної відповідальності до Департаменту, що є порушенням статті 61 Конституції України, якою закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначав, що Закон № 2050-ІІІ не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Наголошував, що правові підстави для виплати компенсації за втрату частини доходу відсутні, оскільки виплата належних сум (право на які визначено рішенням суду) проведено без порушення строків виплати доходів на один календарний місяць.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, з 07 листопада 2015 року по 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

28 грудня 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №440/5244/19, яким визнано протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України) у виплаті грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки за 2019 рік ОСОБА_1 у 2019 році та у приведенні до відповідності нарахованого раніше грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій; визнано протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України) у виплаті грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки за 2018 рік ОСОБА_1 році та у приведенні до відповідності нарахованого раніше грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 4670,10 грн шляхом збільшення місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій за серпень 2019 року. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 13 543,29 грн шляхом збільшення місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій за жовтень 2019 року.

Вказане рішення набрало законної сили 28 січня 2022 року.

04 жовтня 2022 року Полтавським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №440/4335/22, яким визнано протиправними дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України) щодо складання розрахункового листа ОСОБА_1 про грошове забезпечення станом на 01 жовтня 2019 року, без включення до нього збільшення на 13543,29 грн місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України оформити та надати ОСОБА_1 розрахунковий лист станом за 1 жовтня 2019 року ( на день звільнення) з урахуванням збільшеного на 13543,29 грн грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням місячного грошового забезпечення збільшеного шляхом нарахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійних характер та премій за серпень 2019 року 13543,29 грн та індексації грошового забезпечення 28,62 грн. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, розрахованої з грошового забезпечення установленого на день звільнення, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення 13543,29 грн та індексації грошового забезпечення 28,62 грн, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 04 листопада 2022 року.

15 вересня 2023 року Полтавським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №440/7499/22 визнано протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року. Зобов`язано ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року. Визнано протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2019. Зобов`язано ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2019 з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки.

Вказане рішення набрало законної сили 17 жовтня 2023 року.

Листом від 26.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України з проханням нарахувати та виплатити компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, індексації грошового забезпечення та надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2019 у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159.

05.10.2023 ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України листом № Г-106, Г-107/39/03-2023 повідомила про відмову у виплаті компенсації втраченої частини доходів, в зв`язку з тим, що виплата грошового забезпечення на виконання рішень суду не є доходом у розумінні статті 2 Порядку № 159.

Позивач, не погодившись з відмовою в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) виплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати доходів проводиться незалежно від порядку і підстав виплати доходів: добровільного чи на виконання судового рішення.

Відповідно до п. 1 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку №159 закріплено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до абз. 6 п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, основною умовою для виплати громадянам передбаченої ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи за виконанням судового рішення.

Під час судового розгляду справи встановлено, що належні позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року та доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 01.10.2019 виплачено позивачу лише 26.09.2023, тобто з порушенням строків їх виплати.

Матеріали справи місять розрахунковий лист за жовтень 2023 року, яким підтверджено, що на виконання цього рішення відповідач здійснив нарахування та виплату надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу, індексацію грошового забезпечення (а.с.22).

Згідно з випискою по картці/рахунку за період з 26.09.2023 - 26.09.2023 відповідачем здійснено зарахування на рахунок позивача доплат на підставі зазначеного судового рішення (а.с. 26).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання цього рішення відповідач добровільно здійснив нарахування та виплату надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу, індексацію грошового забезпечення, а також забезпечив перерахунок та виплату частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Отже, фактична виплата індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 07.11.2015 по 01.10.2019, частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відбулась лише у 2023 році.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку мала місце протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з чим Департамент захисту економіки Національної поліції України зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків (термінів) їх виплати.

Доводи апелянта, що ним своєчасно виплачено належні суми на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті протиправної невиплати частини грошового забезпечення у вигляді щомісячної надбавки (компенсації) за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу за період з 07 листопада 2015 року по 01 жовтня 2019 року, індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Так, наведене вище нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15-а.

Стосовно доводів апелянта, щодо застосування подвійної відповідальності до Департаменту, колегія суддів зазначає наступне.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За наслідком розгляду справи № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі висновки:

умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Натомість, згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.08.2019 у справі № 826/9793/18.

Враховуючи, що право на отримання позивачем заборгованості по заробітній платі встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність проведення позивачу компенсації втрати доходів за правилами, передбаченими Законом №2050-ІІІ та Порядком №159.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно незгоди з розподілом судових витрат, а саме стягненням витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України КАС України.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Кіяшко Тетяною Миколаївною на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.10.2023.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони домовились, що клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором та актом прийому-передачі наданих послуг..

Відповідно до зведеного акту наданих послуг № 3 від 03.11.2023 до договору про надання правничої допомоги від 02.10.2023 позивачу було надано юридичні послуги:

- складання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, формування додатків, направлення до Полтавського окружного адміністративного суду -19 аркушів - 5000 грн;

- складання відповіді на відзив від 03.11.2023 на 10 аркушах - 3000 грн.

Загальна вартість наданих послуг складає 8000 грн.

На підтвердження оплати вартості наданих послуг надано копії платіжних інструкцій від 10.10.2023 та 03.11.2023 (а.с. 61,94).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд має враховувати реальність адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумність їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Так, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, слід вказати, що такі послуги як складання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, формування додатків, направлення до Полтавського окружного адміністративного суду є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання адміністративного позову.

Отже, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом є складання позовної заяви та складання відповіді на відзив.

Таким чином, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви та складання відповіді на відзив, критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів доходить висновку, що визначений позивачем розмір для відшкодування та стягнутий судом першої інстанції у розмірі 8000 грн. є завищеними, натомість співмірним розміром витрат на правничу допомогу у даній справі колегія суддів вважає 3500 грн., з огляду на що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу слід змінити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо вимоги представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення на його користь судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом також встановлено, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Кіяшко Тетяною Миколаївною на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.10.2023.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони домовились, що клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором та актом прийому-передачі наданих послуг..

Відповідно до зведеного акту наданих послуг № 10 від 01.03.2024 до договору про надання правничої допомоги від 02.10.2023 позивачу було надано юридичні послуги:

- складання та подача відзиву на апеляційну скаргу ДЗЕ НПУ на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 по справі № 440/15125/23 (15 стор.) 5000 грн;

Загальна вартість наданих послуг складає 5000 грн.

На підтвердження оплати вартості наданих послуг надано копію платіжної інструкції від 01.03.2024.

Так, аналізуючи зміст наданих в суді апеляційної інстанції послуг, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом, який відображено у акті приймання-передачі послуг від 09.02.2024, стало складання відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому, дослідивши зміст відзиву, колегія суддів зазначає, що останній часткового відтворює зміст позовної заяви та надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу в даному випадку є 1 500 грн.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 по справі № 440/15125/23 змінити в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України(Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України) (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 40111732) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України (Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України) (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 40111732) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий