Справа № 620/3031/24
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/3031/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.02.2024 № 54 про відмову у перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із врахуванням заробітної плати згідно довідки № 120/4 від 21.03.1997, яка видана Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця та виплатити виниклу заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум з дня подання заяви - 13.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії на підставі довідки від 21.03.1997 №120/4 про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження з 13 05.1986 по 17.05.1986 виданої Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця. Однак у відповідь на свою заяву отримав відмову, обґрунтовану тим, що вищезазначена довідка не підтверджена первинними документами. Оскільки така відмова порушує його право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на адміністративний позов, у якому заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки до позивача не застосовувався пункт 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, а відшкодування фактичних збитків (відсоток втрати працездатності), є прямою нормою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало відзив на позов, у якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначає, що з метою перевірки достовірності довідки про заробітну плату у зоні відчуження, яка була надана позивачем, органами Пенсійного фонду буде проведено перевірку достовірності відомостей, що зазначені у спірній довідці. Окрім того, вказує, що після надходження акту зустрічної перевірки, у разі не виявлення розбіжностей, по пенсійній справі позивача було проведено перерахунок х врахуванням заробітної плати, яка відображена у довідці № 120/4 від 21.03.1997.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) група інвалідності 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.11.2019 (а.с.8).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ від 19.08.2021 позивач має другу групу інвалідності, причина інвалідності «захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС» ( зворот а.с.8).

13.02.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату № 120/4 від 21.03.1997 (а.с.6-7 та їх зворот).

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення № 54 від 20.02.2024, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що довідка про заробітну плату № 120/4 від 21.03.1997 не підтверджена у спосіб передбачений законодавством, підстави для перерахунку пенсії відсутні (а.с. 10).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон України № 796-XII).

Згідно з статтею 1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 15 Закону №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України № 796-XII державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується серед іншого на принципах: - пріоритету життя та здоров`я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці; - соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Правовідносини з приводу державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, врегульовані статтею 54 Закону №796-XII, яка визначає, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності 6000 гривень; для II групи інвалідності 4800 гривень; для III групи інвалідності 3700 гривень; для дітей з інвалідністю 3700 гривень.

Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У той же час, порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з правовими нормами статті 57 Закону №796-XII визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення: менше 12 місяців, - заробітна плата (дохід) визначається шляхом поділу загальної суми заробітної плати (доходу) за календарні місяці роботи на кількість зазначених місяців; не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - заробітна плата (дохід) визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця, - заробітна плата (дохід) визначається за відповідний календарний місяць з додаванням до заробітної плати (доходу) на основній роботі.

Водночас, для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (частина 4 статті 57 Закону №796-XII).

Порядок визначення заробітної плати (доходу), у тому числі заробітної плати (доходу), передбаченої частиною четвертою цієї статті, для обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 4 статті 57 Закону №796-XII).

Так, механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення визначені Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 (далі - Порядок №1210).

Згідно з пунктом 1 Порядку №1210 пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебуваючи при цьому в місті Прип`ять, яке належить до зони відчуження, в період з 13 по 17 травня 1986 року, що підтверджується рішенням Прилуцького міського суду Чернігівської області справа № 2-757 від 1993 року, яким встановлено факт перебування позивача (а.с.15).

Підпункт 4 пункту 3 Порядку №1210 визначає, що у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження.

У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу).

При цьому, в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців (пункт 8 Порядку №1210).

Відповідно до пункту 9 Порядку №1210 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою: П = Зс х Кзс х (КВ/100 %), де: П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої (якого) сплачено страхові внески за 2014-й, 2015-й та 2016 роки, збільшена (збільшений) на відповідні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої (якого) сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, визначені починаючи з 2019 року згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати (доходу), який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).

Згідно з пунктом 10 Порядку №1210 призначення пенсії із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу за межами зони відчуження, провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або за вибором особи призначення пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірах, визначених частиною третьою статті 54 цього Закону.

Таким чином, правові норми статті 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку №1210 визначають право для особи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, якій призначена пенсія по інвалідності, що настала у зв`язку із каліцтвом чи захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи, та яка працювала у зоні відчуження, на визначення розміру її пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної такою особою за роботу в зоні відчуження.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач пропрацював протягом 13.05.1986 по 17.05.1986 у зоні відчуження Чорнобильської АЕС (м. Прип`ять), у зв`язку з чим він має право на визначення розміру пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної ним таку за роботу в зоні відчуження.

Суд зазначає, що в межах спірних правовідносин відповідач не заперечує наявності у позивача , як у особи, яка приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, права на визначення розміру його пенсії із заробітної плати, одержаної ним за роботу в зоні відчуження за спірний період.

Спір, який виник між сторонами у даній справі, стосується є наявності правових підстав для врахування вказаної у довідці № 120/4 від 21.03.1997 заробітної плати, одержаної позивачем за період роботи у зоні відчуження з 13.05.1986 по 17.05.1986.

Позивач, користуючись правом на обчислення пенсії, виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках, до заяви про перерахунок пенсії від 13.02.2024 долучив довідку Національного медичного університету ім.Богомольця від 21.03.1997 № 120/4 про заробітну плату за роботу у зоні відчуження.

Відмовляючи у перерахунку пенсії на підставі означеної довідки, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вказало на те, що ця довідка не підтверджена первинними документами.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону №796-ХІІ видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Крім того, правилами частини 1 статті 40 Закону №1058 обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Абзацом другим підпункту 3 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що до заяви про призначення пенсії, за бажанням пенсіонера, може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Зміст зазначених норм права свідчить, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Дослідивши під час розгляду справи довідку Національного медичного університету ім. Богомольця від 21.03.1997 № 120/4 про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 13.05.1986 по 17.05.1986 у зоні відчуження, на підставі якої він просив відповідача здійснити перерахунок його пенсії, суд встановив, що у ній наявне посилання на первинні бухгалтерські документи на підставі яких, ця довідка видавалась, а саме на номер відомості № 55 від 12.07.1986 (а.с.11).

У даній довідці вказано, що посадовий оклад/тарифна ставка становить 120 крб. По відомості № 55 від 12.07.1986 виплачена заробітна плата у сумі 238,60 руб, дата за яку здійснена виплата з 13.05.1986 по 17.05.1986, зона 3, кількість днів/годин становить 5/30, годинна тарифна ставка 0,833, кратність 4, доплата за роботу у надурочний час, годин 14, сума 76-64, всього 176,60. Доплата за дні роботи у зоні відчуження 176,60, премії 37, що в сукупності становить 238,60 руб. Вказана довідка містить печатку та підписи керівника і головного бухгалтера уповноваженого органу (а.с.11).

Беручи до уваги викладені обставини, суд формує висновок про те, що позивач, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може нести відповідальність та отримувати негативні наслідки у вигляді неналежного соціального забезпечення за незбереження відповідним державним органом відомостей про фактично нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення за період участі у роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Пунктом 4.7. Порядку №22-1 закріплено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Окрім наведеного, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статі 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналогічні положення закріплені й у підпункті 6 пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, відповідно до якого Головне управління Фонду має право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Таким чином, підтвердження відомостей, наданих для призначення (перерахунку) пенсії встановлюється за результатами перевірки підстав їх видачі, яка проводиться спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах (установах, організаціях). Під час таких перевірок обов`язково використовуються первинні документи: це і книги наказів, і відомості про нарахування заробітної плати, а також особові рахунки працівників, які підтверджують достовірність даних, зазначених у довідках для призначення та перерахунку пенсій.

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва вих. № 475 від 26.09.1997 повідомлено, що проведена зустрічна перевірка перебування позивача з 13.05.1986 по 17.05.1986 згідно наданих документів, про що складено відповідний акт, який наявний у матеріалах справи (а.с.14).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Національного медичного університету ім. Богомольця від 21.03.1997 № 120/4 про заробітну плату за роботу у зоні відчуження за період з 13.05.1986 по 17.05.1986.

Вказане дає підстави для висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.02.2024 № 54 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, з метою повного відновлення порушених прав позивача, враховуючи його перебування на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 13.02.2024 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням довідки Національного медичного університету ім. Богомольця від 21.03.1997 № 120/4 про заробітну плату за роботу у зоні відчуження за період з 13.05.1986 по 17.05.1986, з урахуванням проведених виплат.

Щодо вимоги стягнути заборгованість по пенсії, яка виникне внаслідок такого перерахунку, суд вважає такі вимоги передчасними та зазначає, що захисту підлягає виключно порушене право. Оскільки перерахунок відповідачем не проводився, тому питання виплати заборгованості, стосується правовідносин, які можуть мати місце у майбутньому та не стосуються фактично порушених прав позивача відмовою у проведенні перерахунку в цілому. А тому, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128,.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, Т`ошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд. При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.02.2024 № 54 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 13.02.2024 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням довідки Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця від 21.03.1997 № 120/4 про заробітну плату за роботу у зоні відчуження за період з 13.05.1986 по 17.05.1986 та з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005, .

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, .

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2024 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА