Справа № 308/19708/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/19708/23 пров. № А/857/3720/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2024 року (прийняте в м. Ужгород суддею Крегул М. М.; складене в повному обсязі 19 січня 2024 року о 16 год. 25 хв.) в адміністративній справі № 308/19708/23 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної митної служби України про зміну постанови у справі про порушення митних правил в частині визначення розміру стягнення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив змінити постанову у справі про порушення митних правил № 0944/30500/23 від 10.10.2023 в частині визначення розміру стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач у висновку експерта Закарпатського відділу з питань експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби невірно встановив дійсну вартість незадекларованого товару (518 880,00 грн), що більш ніж в 10 разів перевищує його реальну вартість (47 103,24 грн) згідно Інвойсу. Відповідно, накладене на позивача стягнення у розмірі 30 % вартості незадекларованих товарів повинно становити 14130,97 грн. З урахуванням наведеного у позові, позивач просив суд постанову у справі про порушення митних правил № 0944/30500/23 від 10.10.2023 в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 30 % вартості незадекларованого товару, що становить 155 664,00 грн змінити на накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 30 % вартості незадекларованого товару, що становить 14 130,97 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує фактично тими ж доводами, що й у позовній заяві. Також зазначає, що суд першої інстанції надав перевагу доказам відповідача, при цьому інвойс, який підтверджує реальну вартість товару суд не взяв до уваги тільки з підстав того, що він викладений іноземною мовою; при цьому суд не скористався можливістю зобов`язати позивача здійснити переклад на українську мову та дослідити цей доказ.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою Закарпатської митниці Державної митної служби України від 10.10.2023 у справі про порушення митних правил № 0944/30500/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною другою ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 30 відсотків вартості незадекларованих товарів, а саме - 155 664,00 грн.

Товар, тимчасово вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №0944/30500/23 від 06.09.2023, постановлено повернути ОСОБА_1 , або його представнику за дорученням, з дотриманням вимог діючого законодавства.

Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що 06.09.2023 о 08 год. 34 хв. до зони митного контролю на ділянку «В`їзд» митного поста «Ужгород-автомобільний» Закарпатської митниці заїхав вантажний автомобіль марки «MAN», моделі «TGX18.460», реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 разом з напівпричепом марки «SCHMITZ», моделі «SCS 24L-1362EB», реєстраційний номерний знак України НОМЕР_2 під керуванням громадянина України ОСОБА_1 .

Формою проходження митного контролю гр. України ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по каналу «червоний коридор».

До митного контролю та оформлення Закарпатській митниці шляхом електронного декларування були подані митні декларації ІМ40ЕЕ за №№ 23UA47U6, 23UA18U4, 23UA38U0 та товаросупровідні документи.

При усному опитуванні гр. України ОСОБА_1 заявив, що окрім задекларованого вантажу переміщує тільки особисті речі та заперечив наявність будь-яких інших товарів, в тому числі таких, переміщення яких через митний кордон України заборонене або обмежене.

У ході митного контролю та за результатами застосування оглядової рентгенотелевізійної техніки зазначеного транспортного засобу, були виявлені не заявлені при усному опитуванні та товаросупровідних документах товари іноземного виробництва, а саме: алюмінієві насадки для віників, торгова марка не відома, виробник не відомий, що переміщувались у восьми картонних коробках вагою 12,55 кг кожна. Загальна вага виявленого товару становить 100 кг.

Виявлений товар переміщувався через митний кордон в палетнику напівпричепа.

Доступ до виявленого товару нічим не утруднювався та став можливим відразу після відкриття кришки палетника напівпричепу.

Відповідно до письмового пояснення гр. України ОСОБА_1 виявлений товар він придбав у Німеччині і ввозив в Україну для власних потреб. Документів, які б підтверджували вартість товару, гр. ОСОБА_1 не надав.

Загальна вартість виявленого товару згідно з висновком експерта Закарпатського відділу з питань експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби № -0249 від 05.10.2023 становить 518 880,00 грн, що за курсом НБУ станом на 06.09.2023 складає 13218,96 євро.

Виявлені товари вказаною вартістю та вагою підлягають письмовому декларуванню у порядку, встановленому для громадян і є об`єктом оподаткування митними платежами.

Громадянин України ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які переміщуються через митний кордон України.

Вчинення правопорушення гр. ОСОБА_1 було підтверджено протоколом про порушення митних правил № 0944/30500/23 від 06.09.2023, його особистими поясненнями, іншими матеріалами справи.

Згідно висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 05.10.2023 № -0249, вартість товару вилученого протоколом про порушення митних правил № 0944/30500/23 станом на 06.09.2023 становить 518 880,00 грн.

Позивач не заперечує факт вчинення правопорушення, проте, вважає, що вказана постанова є незаконною в частині визначення розміру штрафу.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що згідно копії висновку № -0249 від 05.10.2023 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України, загальна вартість вилучених предметів в справі про порушення митних правил № 0944/30500/23 становить 518 880,00 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що Закарпатська митниця правомірно притягнула гр. України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та наклала адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 30 відсотків вартості цих товарів, на суму 155 664,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.

Відповідно до частин другої, третьої статті 357 Митного кодексу України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Згідно частин першої, другої статті 515 Митного кодексу України встановлено, що Експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Статтею 516 Митного кодексу України передбачено, що визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.

З огляду на те, що в день вчинення порушення митних правил посадовій особі митниці не надано будь-яких документів щодо вартості на переміщуваний товар, в порядку статті 516 МК України у справі було призначено експертизу та в межах статті 515 МК України експертом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби України було встановлено вартість предметів правопорушення.

Згідно копії висновку № -0249 від 05.10.2023 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України, загальна вартість вилучених предметів в справі про порушення митних правил № 0944/30500/23 становить 518 880,00 грн.

Разом з тим, позивач долучив до апеляційної скарги копію інвойсу 1545163 від 01.09.2023, який перекладено українською мовою з англійської мови, я якому зазначено, що такий виписаний на ім`я позивача, виробником металевих держаків (223086,00) Peggy Perfect зазначено, що 12000 шт. цих держаків, запаковано у 8 коробок, по ціні 0,10 Євро за 1 шт. коштують 1200 Євро.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що копія вказаного інвойсу українською мовою надана тільки до суду апеляційної інстанції, проте в суді першої інстанції позивачем цей інвойс долучався на іноземній мові та належного перекладу на українську мову не надавалося, що позбавляло суд можливості встановити, дослідити та перевірити його зміст.

Крім того, цей інвойс ні англійською, ні українською мовами не надавався митному органу під час розгляду справи про порушення митних правил, що унеможливило його врахування під час прийняття постанови у справі про порушення митних правил № 0944/30500/23 від 10.10.2023.

Щодо необхідності надання письмових доказів, які складені іноземними мовами, у перекладі українською мовою, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Відповідно до статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно частини першої статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Офіційне тлумачення цієї норми дане рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) 14 грудня 1999 року N 10-рп/99 Справа N 1-6/99.

Зокрема КС України зазначив "..Публічними сферами, в яких застосовується державна мова, охоплюються насамперед сфери здійснення повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування (мова роботи, актів, діловодства і документації, мова взаємовідносин цих органів тощо)…. Зокрема, відповідно до чинних законів питання застосування української мови визначено щодо розгляду звернень громадян; діяльності Збройних Сил України та Національної гвардії України; видання друкованої продукції, призначеної для службового та ужиткового користування, що розповсюджується через державні підприємства, установи і організації (бланки, форми, квитанції, квитки, посвідчення, дипломи тощо); висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації; оформлення митних документів тощо…".

Відповідно до статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Основні вимоги до доказів, на підставі яких адміністративний суд розглядає справи визначені параграфом 1 глави 5 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 КАС України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що складені іноземною мовою докази, які не перекладені українською мовою та не легалізовані належним чином, не відповідають вимогам, що пред`явлені до доказів МК України та КАС України.

Таким чином колегія суддів вважає вірним не врахування під час розгляду справи судом першої інстанції, наданого позивачем інвойсу, 1545163 від 01.09.2023, який був складений англійською мовою та не перекладений українською мовою.

При цьому щодо надання цього інвойсу, 1545163 від 01.09.2023 який перекладено українською мовою з англійської мови, суду апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивач при цьому не зазначає жодних причин, з яких переклад цього інвойсу не був наданий у суді першої інстанції, що суперечить частині четвертій статті 296 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд звертає увагу на те, що стаття 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Тобто особа повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до приписів частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аналізуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивач з метою довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, добросовісно користуючись своїми процесуальним правами та виконуючи свій процесуальний обов`язок щодо подачі належних та допустимих доказів, повинен був надати переклад інвойсу українською мовою що до суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи скаржника, що суд першої інстанції міг зобов`язати позивача надати йому такий переклад, оскільки це є правом суду, а не обов`язком.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній фіскальний чек, який є фінансовим документом суворої звітності, і який міг би засвідчити реальність придбання товарів позивачем.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2024 року в адміністративній справі № 308/19708/23 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 16 квітня 2024 року, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваля Р.Й. у відпустці з 09.04.2024 по 15.04.2024.