Справа № 120/16642/23
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

17 квітня 2024 р. Справа № 120/16642/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі Пенсійний фонд, відповідач), в якому просить суд:

-визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 18.07.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправним скасувати та його.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на п`ять років з 26.10.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак відповідач відмовив йому у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що наданими ним документами не підтверджено умову проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Проте позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, що і слугувало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 08.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позову заяву.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що наданими позивачем документами не підтверджено проживання або відпрацювання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

У березні 2023 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 0200-0213-8/83514 від 09.11.2022 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №120/2775/23 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.11.2022 № 56 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні.

При цьому, під час розгляду Вінницьким окружним адміністративним судом адміністративної справи №120/2775/23, встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесена до 4-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.02.1993.

Задовольняючи позов, Вінницький окружний адміністративний суд виходив з того, що доводи відповідача про те, що неможливо визначити період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю є безпідставними, оскільки як підтвердженням цього слугує посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія серії НОМЕР_2 від 01.02.1993. Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства, та фактичних обставин справи, наявні в позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які вказують додержання умови надання пенсій за віком особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення викладені у ст.55 Закону №796-ХІІ, та наявність права зменшення пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, як особі, яка з моменту аварії постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю і станом на 01.01.1993 року прожила у цій зоні не менше чотирьох років.

При цьому, не погодившись із вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось з апеляційною скаргою.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі №120/2775/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року - без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що: «…Як слідує з матеріалів справи, відповідно до довідки в.о. начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади №457 від 22.02.2019, у якій вказано, що місце його проживання дійсно зареєстровано в АДРЕСА_1 з 16.04.1991 по 20.01.1998; АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по даний час. Довідка видана на підставі додатку Ф16.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання особи №647 від 22.02.2019. Колегія суддів 7ААС зауважує, що апелянтом не заперечується та обставина, що позивачу Вінницькою обласною державною адміністрацією видано посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія серії НОМЕР_2 від 01.02.1993, посвідчення є чинним і вказує на те, що останній відповідно до положень Закону №796-XII та Порядку № 51, є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, згідно записів у трудовій книжці позивач з 11.08.1989 до 01.04.1991 працював на Узівському комбікормовому заводі (Республіка Білорусь).

Згідно з наданого до суду листа Державного агентства України з управління зоною відчуження від 17.02.2022, адресованого Головному управлінню Пенсійного фонду у Вінницькій області, місто Уза Гомельського району Гомельської області згідно із визначенням категорій зон радіоактивного забруднення відповідала зоні посиленого радіоекологічного контролю за чинним законодавством України.

В подальшому з 18.04.1991 позивач почав працювати на території міста Ладижин, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості доводів відповідача про те, що неможливо визначити період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки як підтвердженням цього слугує посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія серії НОМЕР_2 від 01.02.1993.

Зважаючи на те, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, досягнув відповідного віку та має право на користування пільгами, зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то оскаржуване рішення не відповідає передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, а відтак є протиправним та підлягало скасуванню, що не спростовано доводами апеляційної скарги.».

Так, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №120/2775/23, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 26.10.2022 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. За результатами її розгляду Пенсійним фондом встановлено, що страховий стаж позивача становить 35 років 6 місяців 16 днів. Згідно наданих документів, до страхового стажу зараховано всі періоди.

Підтверджений період перебування заявника на території зони посиленого радіологічного контролю становить 25 років 4 місяці 8 днів. Із них до 1 січня 1993 року 3 роки 4 місяці 7 днів.

Таким чином, враховуючи висновки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі № 120/2775/23, в тому числі, в частині зарахування до періоду перебування на території зони посиленого радіологічного контролю періоду роботи в м. Уза Гомельської області (Республіка Білорусь) з 11.08.1989 по 01.04.1991 Головним управлінням прийнято рішення №56 від 18.07.2023 про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки не підтверджено факт проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 4 років у зоні посиленого радіологічного контролю.

Не погоджуючись із рішенням пенсійного фонду, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991(Закон № 796-XII).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначеніст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (абз.6 п.2 ч.1ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Період збільшення віку виходу на пенсію передбачений статтею 26 Закону № 1058-IV, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ч.1ст. 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій означеним категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Так, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку слугувало те, що період роботи (проживання) на території зони посиленого радіологічного контролю відповідно до статті 55 Закону №796-XII, згідно наданих позивачем документів, не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки період фактичного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 3 роки 4 місяці 7 днів.

Тобто відмовлено позивачу у задоволенні його заяви, з підстав не підтвердження періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 1 січня 1993 року.

Так, згідно ст.9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

-учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

- потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Згідно із п.4 ч.1ст.11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачені пільги для обумовленої категорії громадян, перелік яких та підстави надання залежать від категорії, до якої вони належать.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною 3 ст.15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно пп. 5 п. 2.1 Порядку №22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Наведена норма міститься і в положеннях ч.3 ст. 65 Закону №796-XII, згідно з якими документом, що підтверджує статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, про що свідчить копія посвідчення № НОМЕР_3 , яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до довідки в.о. начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади № 457 від 22.02.2019, у якій вказано, що місце його проживання дійсно зареєстровано в АДРЕСА_1 з 16.04.1991 по 20.01.1998; АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по даний час. Довідка видана на підставі додатку Ф16.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання особи №647 від 22.02.2019.

Крім того, згідно записів у трудовій книжці позивач з 11.08.1989 до 01.04.1991 працював на Узівському комбікормовому заводі (Республіка Білорусь).

Згідно наявного в матеріалах справи листа Державного агентства України з управління зоною відчуження від 17.02.2022, адресованого Головному управлінню Пенсійного фонду у Вінницькій області, місто Уза Гомельського району Гомельської області згідно із визначенням категорій зон радіоактивного забруднення відповідала зоні посиленого радіоекологічного контролю за чинним законодавством України.

В подальшому з 18.04.1991 позивач почав працювати на території міста Ладижин, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

При цьому, як було зазначено судом вище, відповідно до висновків викладених в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі № 120/2775/23, суд апеляційної інстанції вказав, що «наявні в позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які вказують додержання умови надання пенсій за віком особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення викладені у ст.55 Закону №796-ХІІ та наявність права зменшення пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, як особі, яка з моменту аварії постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю і станом на 01.01.1993 року прожила у цій зоні не менше чотирьох років. Зважаючи на те, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, досягнув відповідного віку та має право на користування пільгами, зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то оскаржуване рішення не відповідає передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, а відтак є протиправним та підлягало скасуванню, що не спростовано доводами апеляційної скарги.»

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу відповідача щодо помилковості доводів відповідача про те, що неможливо визначити період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки як підтвердженням цього слугує посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія серії №459614 від 01.02.1993.

Більше того, Верховний Суд України в постановах від 21.11.2006 у справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, а також Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а (2-а/404/29/17) дійшли наступних висновків:

«…єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи...».

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд зазначає, що наявні в позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які вказують додержання умови надання пенсій за віком особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення викладені у ст.55 Закону №796-ХІІ та наявність права зменшення пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, як особі, яка з моменту аварії постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю і станом на 01.01.1993 року прожив у цій зоні не менше чотирьох років.

Натомість відповідачем не надано суду доказів того, що видане позивачу посвідчення серії № 459614 від 01.02.1993. визнане недійсним, а раніше присвоєний йому статус скасований (припинений).

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 56 від 18.07.2023 визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, а також встановив наявність усіх передумов для призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ефективним способом відновлення порушених прав позивача у цьому разі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу відповідну пенсію.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то суд враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Разом з тим, позивач просить призначити та виплачувати йому пенсію з 26.10.2022, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Разом з тим, судом встановлено, що датою народження ОСОБА_2 є 26.11.1964 рік та 26.11.2022 ОСОБА_3 виповнилось 58 років.

Згідно п.2 ч.1 ст. 55 Закону - потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Згідно примітки до зазначеної статті початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до довідки в.о. начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади № 457 від 22.02.2019, у якій вказано, що місце його проживання дійсно зареєстровано в АДРЕСА_1 з 16.04.1991 по 20.01.1998; АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по даний час.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання особи №647 від 22.02.2019.

Крім того, згідно записів у трудовій книжці позивач з 11.08.1989 до 01.04.1991 працював на Узівському комбікормовому заводі (Республіка Білорусь).

Згідно наявного в матеріалах справи листа Державного агентства України з управління зоною відчуження від 17.02.2022, адресованого Головному управлінню Пенсійного фонду у Вінницькій області, місто Уза Гомельського району Гомельської області згідно із визначенням категорій зон радіоактивного забруднення відповідала зоні посиленого радіоекологічного контролю за чинним законодавством України.

В подальшому з 18.04.1991 позивач почав працювати на території міста Ладижин, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Вищевказані обставини підтверджують період проживання та роботи позивача, що становить більше 15 років.

Таким чином, беззаперечним є той факт, що позивач проживав в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) більше чотирьох років, а тому позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку додатково на 1 рік за кожні три повні роки проживання на такій території, тобто загалом на 5 років.

Крім того, страховий стаж позивача станом на дату подання заяви становить понад 35 років, що не заперечується відповідачем.

Так, відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції на момент звернення за призначенням пенсії) (далі Порядок № 22-1), а саме відповідно до п. 1.7 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Так, ОСОБА_3 звернувся із заявою про призначення пенсії 26.10.2022, тобто, за місяць до досягнення пенсійного віку.

При цьому, оскільки заява про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку подана позивачем 26.10.2022 року, то призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має здійснюватись з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 27.11.2022 року. Крім того суд не вбачає для зазначення в резолютивній частині рішення щодо зниження пенсійного віку саме на 5 років, адже судом обрано найбільше ефективний спосіб захисту прав позивач, а тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 27.11.2022 року.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 18.07.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 27.11.2022.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар