Справа № 460/15004/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/15004/22 пров. № А/857/2129/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Гладкій С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №460/15004/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Борискін С.А., час ухвалення - у порядку письмового провадження, місце ухвалення- м. Рівне, дата складання повного тексту 14.12.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 23.07.2021 за №-1717, №453944/19-2407-1717 та №453944/20-2407-1717, виданих Головним управлінням ДПС у Рівненській області на загальну суму 215495,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно складено податкові повідомлення-рішення зі сплати земельного податку, оскільки такі не були надіслані та вручені за адресою місця його проживання та не відповідають вимогам закону, не містять інформації про підстави для нарахування зобов`язань, які в свою чергу є неузгодженими та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовано обставин справи, неправильно застосовано норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що підставами для звернення до суду були протиправні дії з боку податкового органу, які виразились, у протиправному складені податкових повідомлень-рішень зі сплати земельного податку, які не відповідають вимогам закону.

Зазначає, що оскаржувані ППР за 2019, 2020, 2021 роки виписані однією датою 23.07.2021 року, що не відповідає вимогам та приписам податкового законодавства із процедури та оформлення ППР.

Також контролюючий орган при надсиланні ППР не надав розрахунку податкового зобов`язання: бази оподаткування, безпосередньо яким чином був здійснений розрахунок податкового зобов`язання (формула) та відповідно за яке майно (об`єкт оподаткування) та підстави, у даному випадку контролюючий орган порушив пп.58.1.1 п. 58.1 ст.58 ПК України, тобто оскаржувані ППР мають лише інформативний характер про податок та не доводить наявності обов`язку платити не відомо за який об`єкт оподаткування.

Вважає, що податковий орган вже при формуванні оскаржуваного ППР порушував процедуру передбачену приписами ПК України при нарахуванні, складенні та надсиланні ППР.

Крім цього апелянт зазначає, що Відповідачем порушено принцип стабільності в оподаткуванні, що відповідно порушує принцип верховенства права в контексті права плат ника податку на мирне володіння майном.

Також вказує на принцип правової визначеності, який має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Тому суду першої інстанції прийшов до хибного висновку, що в межах даних правовідносин не було свавілля з боку відповідача, яким би було завдано позивачу індивідуального та надмірного тягара, оскільки дії податкового органу щодо прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідають прийнятим органом місцевого самоврядування рішенням по встановленню певних правил, а також дотримано баланс публічних та приватних інтересів, з врахуванням майнового стану та рівня доходів фізичної особи, що запроваджено нормою пп.266.4.2 п.266.4 сг.266 ПК України.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Позивач був повідомлений про дату судового засідання телефонограмою, оскільки попередня судова повістка надіслана на адресу позивача повернулась із відміткою відділення звязку «адресат відсутній за адресою».

Телефонограму за номером телефону, вказаним у апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 прийняв особисто 20.03.2024 р. о 9.27 год.

Телефонограма наявна у матеріалах справи (а.с. 131) містить зміст повістки, дату, годину та телефон передавання.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КАС України, за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має електронного кабінету, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

Учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки ( ч. 2 ст. 129 КАС України).

Відповідач був повідомлений про дату судового засідання на електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку листа в електронний кабінет 19.03.2024 о 20.15 год.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості (категорія земель 11.02), належить платникам у наступному співвідношенні: ОСОБА_1 (у розмірі 80/100 від загальної площі земельної ділянки, що становить 2,10352 га.), ОСОБА_2 (у розмірі 15/100 від загальної площі земельної ділянки, що становить 0,39441 га.), ОСОБА_3 (у розмірі 5/100 від загальної площі земельної ділянки, що становить 0,13147 га.).

Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено щодо позивача наступні податкові повідомлення-рішення по земельному податку з фізичних осіб, а саме: від 23.07.2021 №453944/19-2407-1717 на суму 61570,03 грн. за 2019 рік, №453944/20-2407-1717 на суму 61570,03 грн. за 2020 рік, №-1717, на суму 92355,05 грн. за 2021 рік.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Крім цього, судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 провадження у даній справі зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №460/20260/22, предметом розгляду якої було: 1) визнати нечинним рішення відповідача №756 від 12.06.2018 р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на 2019 рік на території Смизької селищної ради» в частині встановлення ставки податку у розмірі 2,0 відсотки від нормативної грошової оцінки об`єкту оподаткування для фізичних осіб за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено за об`єкт оподаткування встановленого для фізичних осіб - вид цільового призначення земель для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості код 11.02; 2) визнати нечинним рішення відповідача №1377 від 05.06.2018 р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на 2020 рік на території Смизької селищної ради» в частині встановлення ставки податку у розмірі 2,0 відсотки від нормативної грошової оцінки об`єкту оподаткування для фізичних осіб за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено за об`єкт оподаткування встановленого для фізичних осіб вид цільового призначення земель для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості код 11.02; 3) визнати нечинним рішення відповідача № 2232 від 30.06.2020 р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на 2021 рік на території Смизької селищної ради» в частині встановлення ставки податку у розмірі 3,0 відсотки від нормативної грошової оцінки об`єкту оподаткування для фізичних осіб за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено за об`єкт оподаткування встановленого для фізичних осіб вид цільового призначення земель для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості-код -11.02.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у справі №460/20260/22, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю без змін.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду належні докази, які спростовують заперечення позивача щодо неправомірності винесених податковим органом та оскаржуваних позивачем рішень, а відтак, виконав вимоги процесуального закону та довів правомірність своєї поведінки.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Стаття 67 Конституції України встановлює обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Елементи податку на майно визначені розділом XII Податкового кодексу України.

Підпунктом14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з підпунктом14.1.34 пункту 14.1 статті 14 ПК України, власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно).

Відповідно до підпункту16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

У пункті 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 цього Кодексу, базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом ( пункт 271.2 статті 271 ПК України).

Апелянт вважає, що оскаржувані ППР за 2019, 2020, 2021 роки виписані однією датою 23.07.2021 року, що не відповідає вимогам та приписам податкового законодавства із процедури та оформлення ППР. Крім цього, контролюючий орган при надсиланні ППР не надав розрахунку податкового зобов`язання: бази оподаткування, безпосередньо яким чином був здійснений розрахунок податкового зобов`язання (формула) та відповідно за яке майно (об`єкт оподаткування) та підстави, у даному випадку контролюючий орган порушив пп.58.1.1 п. 58.1 ст.58 ПК України, тобто оскаржувані ППР мають лише інформативний характер про податок та не доводить наявності обов`язку платити не відомо за який об`єкт оподаткування.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.285.1 ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю (земельного податку) є календарний рік.

Згідно п.286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 287.9 статті 287 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (пункт 287.10 статті 287 ПК України).

Отже, суд першої інстанції, вірно вказав, що порушення строку прийняття податкового повідомлення-рішення (визначеного у пункті 271.2 статті 271 ПК України) не є підставою для звільнення від обов`язку сплати такого зобов`язання, а є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 17.04.2018 у справі №810/5546/15 та від 18.04.2018 у справі №817/2109/16 недотримання строку прийняття податкового повідомлення-рішення не може слугувати самостійною підставою для звільнення платника податку від відповідальності за податкове правопорушення.

Порушення строку прийняття податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовна підстава для висновку щодо протиправності такого рішення. Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки прийняття.

Таким чином, з урахуванням наведеного доводи апелянта про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень рішень з підстав їх несвоєчасного прийняття та відповідно звільнення від обов`язку щодо сплати податку за землю (земельного податку) є безпідставними.

Також вірним є висновок суду першої інстанції щодо належності надіслання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до пункту 42.1. статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 63.5 статті 63 ПК України передбачено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 70.7 статті 70 ПК України).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення ( п. 42.5 ст. 42 ПК України).

З матеріалів справи слідує, що оскаржувані податкові повідомлення рішення надіслані позивачу за його адресою проживання, АДРЕСА_1 .

Однак, позивач їх не отримав, про що свідчать відмітка відділення звязку на конверті з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, відповідачем виконано вимоги ПК України щодо належності надіслання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо земельного податку.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 цього Кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 289.1 статті 289 цього Кодексу для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи слідує, що Смизька селищна рада листом від 20.01.2021 №119/03-15, надала Головному управлінню ДПС у Рівненській області перелік осіб, які є власниками земельних ділянок, серед яких зазначено і позивача, ОСОБА_1 .

Розмір нормативно-грошової оцінки земель для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (категорія 11.02.) визначено в листі Смизької селищної ради від 20.07.2021 року №1768/03-15, що міститься в матеріалах справи.

Ставка земельного податку по категорії земель 11.02 за 2019 рік визначена рішенням Смизької селищної ради від 12.06.2018 №756, за 2020 рік рішенням Смизької селищної ради від 05.06.2019 №1377, за 2021 рік рішенням Смизької селищної ради від 30.06.2020 №2232.

Як уже зазначалось вище, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у справі №460/20260/22, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023 р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання противними та скасування наведених вище рішень Смизької селищної ради відмовлено повністю.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 78 КАС України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийнято відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка визначена рішеннями Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області №756 від 12.06.2018, від 05.06.2019 №1377, від 30.06.2020 №2232.

Що стосується доводів апелянта про те, що Відповідачем порушено принцип стабільності в оподаткуванні та не дотримано баланс публічних та приватних інтересів, з врахуванням майнового стану та рівня доходів фізичної особи, що запроваджено нормою пп.266.4.2 п.266.4 сг.266 ПК України, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими з урахуванням наведених вище висновків суду.

Крім цього, стаття 67 Конституції України встановлює обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем рішень згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям відповідають, тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №460/15004/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
С. М. Кузьмич
Повний текст постанови складений і підписаний 15.04.2024, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Матковської З.М. у відрядженні в період з 07.04.2024 по 12.04.2024 включно.