Справа № 520/18893/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 р.Справа № 520/18893/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кузьміка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Актабанк" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.07.22 року по справі № 520/18893/21

за позовом Публічного акціонерного товариства "Актабанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як безпосереднього ліквідатора

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ АКТАБАНК в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як безпосереднього ліквідатора звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) Ліщинського О.В. щодо невчинення дій, передбачених ст. 39 Закону України Про виконавче провадження;

- зобов`язати Шевченківський ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) винести постанову про закінчення виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого документа виданого Харківським окружним адміністративним судом, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 66366214 про стягнення коштів з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича на користь ОСОБА_1 , на підставі пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження;

- зобов`язати Шевченківський ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) вчинити дії, передбачені ст. 40 Закону України Про виконавче провадження за наслідками його закінчення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 66366214 про стягнення коштів. 06.09.2021 позивачем надіслано заяву до відповідача про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та вжиття всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 вказаного Закону. Проте, вказану заяву відповідачем було проігноровано.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 року у задоволенні позову ПАТ АКТАБАНК в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як безпосереднього ліквідатора до Шевченківського ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Актабанк", не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 16.09.2014 № 576 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКТАБАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2014 № 90 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "АКТАБАНК", згідно з яким з 17.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АКТАБАНК".

Відповідно до зазначеної постанови у ПАТ «Актабанк» було відкликано ліцензію та розпочато ліквідацію банку.

Крім того, апелянт вказує, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 січня 2020 року № 43 визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Актабанк» до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «Актабанк» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснюються Фондом безпосередньо.

На думку скаржника, Фонд, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» безпосередньо здійснює виведення ПАТ «Актабанк» з ринку фінансових послуг.

За приписами частини 4 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, скаржник вважає, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Актабанк".

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з витягу з АСВП від 16.09.2021 р. на виконанні Шевченківського ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 66646653, відкрите 02.09.2021 року, з примусового виконання щодо стягнення коштів з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича на користь ОСОБА_1 .

На підставі постанови Правління НБУ від 16.09.2014 року № 576у ПАТ «Актабанк» було відкликано ліцензію, у зв`язку з чим ПАТ «Актабанк» направлено на адресу державного виконавця цінним листом № 104 заяву про закінчення виконавчого провадження № 66366214, яку, відповідно до інформації отриманої з сайту ПАТ «Укрпошта», було отримано 11.09.2021 року.

Водночас, як вбачається з витягу з АСВП від 16.09.2021 р. виконавче провадження № 66366214 відкрито 04.08.2021 року Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), а не Шевченківським ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро).

Одночасно, як зазначає у позові позивач наразі - державним виконавцем не вчиняється жодних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо ПАТ «Актабанк», з приводу закінчення виконавчого провадження № 66366214 щодо стягнення коштів з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича на користь ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, права ПАТ «АКТАБАНК» є порушеними.

Не отримавши за своєю заявою рішення від відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки в межах виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відповідача боржником є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК», а не банк, з огляду на що, положення пункту 4 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ, не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість, вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто, юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію, а тому, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) (у редакції станом на час прийняття спірного рішення).

За визначенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

У силу приписів частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Отже, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, позивач наголошує на тому, що державний виконавець мав закінчити виконавче провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 15.01.2015 Національним банком України прийнято постанову № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК».

Отже, суть адміністративного позову зводиться до оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження.

Так, підстави для закінчення виконавчого провадження наведені у статті 39 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Перелік вказаних підстав для закінчення виконавчого провадження є вичерпним. При цьому, кожна з таких обставин є самостійною та достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження.

Згідно частини 2 статті 39 Закону № 1404-VIII, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що боржником у виконавчому провадженні № 66366214 є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліш Віктор Миколайович, тобто, посадова особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (фізична особа), яка уповноважена Фондом здійснювати процедуру управління з ліквідації юридичної особи Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК», а не юридична особа - Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК».

Водночас, як зазначалось раніше, з витягу із АСВП від 16.09.2021 року судом встановлено, що виконавче провадження № 66366214 відкрито відносно стягувача ТОВ «Мегаполісбуд» до боржника ПАТ «Актабанк», а органом ДВС є Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

Виконавче провадження, яке перебуває на виконанні у державного виконавця Шевченківського ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) Ліщинського О.В. щодо стягувача ОСОБА_1 до боржника Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліш Віктор Миколайович згідно з витягом із АСВП від 16.09.2021 року має номер 66646653 та відкрито 02.09.2021 року, а отже державний виконавець Ліщинський О.В. не має повноважень відносно іншого виконавчого провадження, що не перебуває у його провадженні.

При цьому, варто врахувати, що відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Крім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з підстав п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Разом з тим, як правильно було зазначено судом першої інстанції, відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Водночас, згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Тож, з наведеного слідує, що уповноважена особа в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник, а тому, "банк" та "уповноважена особа Фонду" є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що, ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження як одна особа.

Отже, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки в межах виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відповідача боржником є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК», а не банк, з огляду на що, положення пункту 4 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ, не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість, вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто, юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію, а тому, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах даного спору, суд не вбачає підстав для закінчення виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у державного виконавця Шевченківського ВДВС в м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) Ліщинського О.В. на підставі норм п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на відсутність законодавчо мотивованих підстав для цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 року по справі № 520/18893/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Актабанк".

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Актабанк" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 по справі № 520/18893/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 16.04.2024 року