Справа № 260/1573/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/1573/23 пров. № А/857/6525/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 260/1573/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 29 грудня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 03 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить: визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 стосовно неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( далі Постанова №168), за грудень 2022 року та січень 2023 року. зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у відповідності до пункту першого Постанови № 168 збільшення додаткової винагороди, з врахуванням сплати податків і зборів, за грудень 2022 року в сумі 48932,26 грн та за січень 2023 року в сумі 68950,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що внаслідок бездіяльності відповідача, йому недоплачено збільшення додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року. Вказує на те, що відповідач в порушення принципів, закладених ст. 19 Конституції України не діяв у порядку та спосіб визначений законодавством та, як наслідок порушив майнові права, гарантовані Європейською Конвенцією з прав людини та її основоположних свобод, Конституцією та Законами України, а тому порушене право підлягає судовому захисту відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, встановленої п.1 Постанови №168 за грудень 2022 року та січень 2023 року. З

обов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у відповідності до п.1 Постанови №168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період грудень 2022 року та січень 2023 року із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу. У цій справі, ключовим є питання підтвердження однієї із умов виплати збільшеної додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, а саме порядок підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Подання рапорту окремо рапорту вх. №27р від 02 січня 2023 року та рапорту вх. №1821р від 03 лютого 2023 року, наявність бойових розпоряджень та облік в розділі 1 Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК не підтверджує факт участі позивача у бойових діях або заходах та не надають права на отримання спірної винагороди.

До розділу 1 Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК обліковуються бойові розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_1 ) починаючи з 24.02.2022, зокрема за грудень 2022 року та січень 2023 року на підставі яких військовослужбовці виконують завдання. В свою чергу до розділу 2 Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК починаючи з 24.02.2022, зокрема за грудень 2022 року та січень 2023 року вносились дані щодо вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником. Сам по собі облік бойових розпоряджень в розділі 1 Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК не створює обов`язку для відповідача для нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки первісною умовою ведення Журналу службово-бойових дій є саме фіксація бойових дій або вогневого ураження (пункту 2 розділу 1 Інструкції 363). Таким чином, не достатньо лише факту обліку в Журналу службово-бойових дій бойових розпоряджень, необхідний взаємозв`язок між виконаними бойовими завданнями позивачем на підставі бойових розпоряджень, з подальшим фіксуванням в розділі 2 Журналі службово-бойових дій та як наслідок подання рапорту командиром підрозділу. Тільки в такому взаємозв`язку позивач набуде права на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченою Постановою 168 та наказом 628 АГ.

Витяги з Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК, які знаходяться в матеріалах справи підтверджують вогневі ураження об`єктів інфраструктури міста Краматорська в грудні 2022 року. Витягів з Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК, які б підтвердили факт безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, у відповідача відсутні.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.01.2023 № 1 Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій (грудень) визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01.12.2022 по 31.12.2022, зокрема, Луганська та Донецька області. Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26 Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року, зокрема, Луганська та Донецька області. Однак, у наказі № 26 конкретизовано територіальні громади вказаних областей, в яких велись воєнні (бойові) дії. Матеріалами справи підтверджено (витяги з бойових розпоряджень КП (командний пункт) Краматорськ), про, що не заперечується і позивачем, що позивач перебував у місті Краматорськ, яке відноситься до Краматорської територіальної громади, но суд першої інстанції не звернув увагу. Додатково вказаний факт підтверджує Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 відповідно до якого територія Краматорського району де ведуться активні бойові дії визначена з 01.01.2023 лише у Лиманській міській територіальній громаді, Костянтинівській міській територіальній громаді та Іллінівській сільській територіальній громаді. Таким чином, в січні 2023 року позивач знаходився поза межами районів ведення бойових дій, оскільки місто Краматорськ входить до Краматорської територіальної громади, про що суд першої інстанції зробив не вірний висновок, оскільки відсутня обов`язкова умова передбачена Постановою 168 перебування в районах ведення бойових дій.

Для спірного грудня 2022 року, суд першої інстанції не врахував при ухваленні рішення, що відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Також, Переліком №309 (в ред. від 22.12.2022) додатково підтверджується, що в грудні 2022 року Краматорський район не входить до територій де ведуться активі бойові дії, територія Краматорського району віднесена до територій, на яких можливі активні бойові дії з 24.02.2022, Сам лише факт безпосереднього перебування позивача в районах ведення воєнних (бойових дій) не є підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях або заходах, та не є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди.

Ще раз апелянт звернув увагу суду, що позивач не перебував в зоні активних бойових дій, він виконував обов`язки в межах населеного пункту Краматорськ Донецької області, який не знаходиться на території між позиціями сил оборони та позиціями військ агресора.

Довідка №12/436 від 10.02.2023, не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки в ній зазначено, що позивач з 16.10.2022 по теперішній час, безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях. Вказана довідка не свідчить про фактичну участь у відповідних заходах, оскільки вона не містить конкретних проміжків часу, в яких позивач приймав безпосередню участь у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 Постанови №168, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Крім того, в довідці мають бути вказані підстави: бойові розпорядження, журнал службово бойових дій та рапорт. Вказана довідка має бути підписана начальником загону, а не начальником відділу кадрів.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 260/1573/23 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги в справі, суд першої інстанції виходив з того, що оформлена та видана на ім`я позивача довідка від 06.01.2023 313/ОТУЛ, витяги з бойових розпоряджень, надані відповідачем є допустимим, належним, достовірним та достатнім доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, а відтак і підтверджує його право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за періоди грудень 2022 року та січень 2023 року.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки виданої Військовою частиною НОМЕР_1 від 10.02.2023 №12/436 позивач з 16 жовтня 2022 року і по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та безпосередньо бере участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії в Донецькій та Луганській областях.

Позивач вказує на те, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова № 168. Пунктом 1 вищезазначеної Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Позивач вважає, що має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Разом з тим, як зазначає позивач, командування військової частини НОМЕР_1 виплатили йому за грудень 2022 року та за січень 2023 додаткову винагороду не в повному розмірі, тому він звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 Закону України № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Згідно зі ст. 16 цього Закону умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст.1 Закон 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За змістом ст.9 ч.1-4 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, п.1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова №168 (далі - Постанова №168).

Відповідно до п.1 цієї Постанови №168 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Згідно з п.2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Таким чином, керівниками відповідних міністерств та державних органів визначаються порядок і умови виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць в розрахунку пропорційно часу участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23 червня 2022 року №912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01 червня 2022 року.

За змістом абз. 3, 4 п.3 Окремого доручення документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно з п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

У цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що підставою для виплати спірної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком № 1 Окремого доручення.

Стосовно бойових розпоряджень та журналу бойових дій колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.

В пп. 5.2.7. п. 5.2. Розділу 5 Бойового статут Збройних Сил України визначено наступне.

Постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.

Бойовий наказ (бойове розпорядження) повинен бути стислим, зрозумілими та виключати будь-яку можливість подвійного їх тлумачення.

У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (КСП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.

У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.

Ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Тобто, Законом України "Про оборону України" не визначено, що в районі ведення бойових дій постійно ведуться бойові дії, а зазначено проміжок часу: "певний час ведуться або можуть вестися".

З матеріалів справи, а саме з довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 10.02.2023 №12/436 вбачається, що позивач з 16 жовтня 2022 року і по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та безпосередньо бере участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії в Донецькій та Луганській областях.

Апеляційний суд приходить до переконання, що така довідка є належним доказом участі позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що на підставі даних бойових розпоряджень, що також внесені в журнал службово-бойових дій, заступником начальника загону з оперативно-розшукової діяльності - начальника головного оперативно-розшукового відділу полковником ОСОБА_3 , були подані рапорти (вх. №27р від 02.01.2023 та вх.№1821р від 03.02.2023) на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 з клопотанням, відповідно до вимог Постанови №168, наказу АДПСУ від 09.12.2022 №628-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», про виплату додаткової винагороди за час виконання завдань в бойових умовах (на час воєнного стану) особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що залучався до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у розмірі 70000 грн на одного військовослужбовця пропорційно кількості діб проходження служби та виконання завдань, зокрема позивачу за 31 добу в грудні 2022 року та за 31 добу у січні 2023 року.

Також в матеріалах справи наявна довідка №313/ОТУЛ від 06.01.2023, якою підтверджується, що вказаній в ній 349 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , у грудні 2022 року приймали безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в першому ешелоні у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Об`єднаних сил у східній частині Донецького операційного району. Зокрема, в графі « 192» зазначено позивача - майор ОСОБА_1 з 01 по 31 грудня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що оформлена та видана на ім`я позивача довідка від 06.01.2023 313/ОТУЛ, витяги з бойових розпоряджень, надані відповідачем є допустимим, належним, достовірним та достатнім доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, а відтак і підтверджує його право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за періоди грудень 2022 року та січень 2023 року.

Зважаючи на наведені вище положення, враховуючи встановлені обставини безпосередньої участі позивача у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнний (бойових) дій (проведення заходів), суд апеляційної інстанції підтримує обгрунтований висновок суду першої інстанції про набуття позивачем права на отримання щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі до 100000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 260/1573/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 16.04.2024