Справа № 320/35560/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к позивача Москаленко А.С.

пр-к відповідача Вовк Л.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Житло-капітал» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про усунення порушень законодавства на ринках капіталу та організованих товарних ринках, -

У С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова Компанія «Житло-капітал» звернулося з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12 вересня 2023 року №188-ДУМ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12 вересня 2023 року №271-ДУМ про усунення порушень законодавства на ринках капіталу та організованих товарних ринках.

Також позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.09.2023 №188-ДУМ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках.

В обґрунтування заяви позивач зазначив на співмірності заходів забезпечення предмету позову та праву, за захистом якого позивач звернувся до суду з позовною заявою. Крім того, заявник акцентував увагу на тому, що забезпечення позову сприятиме більш ефективному захисту заявленого порушеного права у разі задоволення судом позову. Не задоволення ж заяви про забезпечення позову призведе, на думку позивача, значне ускладнення виконання рішення суду та спричинить майнову шкоду і репутаційні втрати, які позивач вважає буде вкрай важко відновити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Житло-капітал» про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в ухвалі про забезпечення позову не наведено наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, не вказано неможливість відновлення прав без вжиття заходів забезпечення позову, чи того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 квітня 2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова Компанія «Житло-капітал» зазначило, що судом першої інстанції було досліджено підстави подання заяви та надано належну оцінку аргументам позивача щодо протиправності дії постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.09.2023 №188-ДУМ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках та співмірності заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Також, протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про вступ у дану справу третьою особою - відмовлено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, предметом оскарження в адміністративному позові у справі, що розглядається, є законність прийняття постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №188-ДУМ від 12 вересня 2023 року про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках та розпорядження №271-ДУМ від 12 вересня 2023 року про усунення порушень законодавства на ринках капіталу та організованих товарних ринках.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що основні види економічної діяльності позивача повністю охоплюються ліцензією, анулювання якої може призвести до повного припинення роботи. Суд першої інстанції вважав, що застосування заходу забезпечення позову у виді зупинення дії індивідуального акту, відносно предмета спору у справі, свідчить про те, що такі заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища позивача до вирішення спору по суті і є тимчасовим заходом, покликаним запобігти виникнення ускладнень та докладанню значених та невиправданих зусиль для відновлення господарської діяльності підприємства у разі ухвалення рішення на його користь.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає про наступне.

Так, у відповідності до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Поряд з цим, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі № 826/10936/18, від 07 квітня 2020 року по справі № 826/13413/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Подаючи заяву про забезпечення позову позивач посилається на те, що здійснення ТОВ «Фінансова Компанія «Житло-капітал» господарської діяльності залежить від наявності відповідної ліцензії, а її зупинення призводить до зупинення такої діяльності, що тягне за собою такі наслідки як позбавлення третіх осіб на реалізацію свого конституційного права на житло, шляхом придбання житла в житловому фонді, який фінансується через позивача, як управителя будівництва, позбавляються такої можливості.

При цьому, доводи заяви про забезпечення позову фактично зводяться до незгоди з прийняттям постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №188-ДУМ від 12 вересня 2023 року про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках та розпорядження №271-ДУМ від 12 вересня 2023 року про усунення порушень законодавства на ринках капіталу та організованих товарних ринках.

Поряд з цим, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 826/16509/18 та від 07 квітня 2020 року по справі № 826/13413/18 щодо «очевидності» ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Отже, перевірка протиправності спірної постанови та розпорядження, можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи на підставі позову, про забезпечення якого просить позивач.

Поряд з тим, у даному випадку, наявність очевидних ознак протиправності рішень відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року по справі №420/21952/21 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди. Тому, відсутність особливого порядку відшкодування шкоди внаслідок необґрунтованого зупинення дії ліцензії, не може бути підставою вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо висновку суду першої інстанції стосовно негативних наслідків для господарської діяльності позивача, колегія суддів зазначає, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

До того ж, задовольняючи заяву суд першої інстанції помилково вважав, що оскаржуваним актом індивідуальної дії анульовано ліцензію на здійснення позивачем відповідної діяльності. Натомість, зі змісту оскаржуваної постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12 вересня 2023 року №188-ДУМ про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках вбачається, що контролюючим органом до позивача застосовано санкцію лише у вигляді зупинення на строк до 12.04.2024 року дію ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управлінням майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю від 18.06.2013 №1903.

Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

На думку колегії суду, судом першої інстанції не дотримано умови щодо співмірності застосовуваних заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог, адже заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог та відповідати критерію співмірності з ними. Застосовуючи заходи забезпечення позову з підстав, які законом не передбачені, суд втрутився у компетенцію відповідача, зупинив дію постанови та фактично надав можливість позивачу, як ліцензіату, продовжувати здійснення господарської діяльності без наявності ліцензії.

Отже, позивачем не доведено необхідність вжиття застосованих судами заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини 2 статті 150 КАС України, застосовані заходи є такими, що суперечать приписам частини 2 статті 151 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню, а в задоволенні клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову слід відмовити.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 червня 2023 року по справі №160/1140/23 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, з огляду на відсутність передбачених законодавством підстав для вжиття заходів забезпечення позову. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, якимвідмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Житло-капітал» про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 16.04.2024р.)