Справа № 200/830/24
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року Справа№200/830/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: військової частини НОМЕР_1

про: визнання неправомірним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2023 року №742 Про результати проведення службового розслідування, на підставі якого не було виплачено щомісячну додаткову премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року в повному обсязі, зобов`язання командира військової частини дати вказівку помічнику командира військової частини з фінансово-економічної служби, начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити: щомісячну премію за жовтень 2023 року, 20 відсотків щомісячної премії за грудень 2023 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260, яка була утримана в порушення вимог пункту 6 розділу XVI цього ж наказу відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, додаткову винагороду за жовтень 2023 року, передбачену, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2023 року №742 Про результати проведення службового розслідування, на підставі якого не було виплачено щомісячну додаткову премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року в повному обсязі, зобов`язання командира військової частини дати вказівку помічнику командира військової частини з фінансово-економічної служби, начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити: щомісячну премію за жовтень 2023 року, 20 відсотків щомісячної премії за грудень 2023 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260, яка була утримана в порушення вимог пункту 6 розділу XVI цього ж наказу відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, додаткову винагороду за жовтень 2023 року, передбачену, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на жовтень 2023 року проходив військову службу у позивача.

Зазначає, що у листопаді 2023 року без пояснення підстав йому не виплачено щомісячну премію за жовтень 2023 року та додаткову грошову винагороду за участь у бойових діях у розмірі 100000 грн. за жовтень 2023 року.

02 грудня 2023 року тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 стрілецької роти вч НОМЕР_1 запропоновано позивачеві надати пояснення щодо самовільного залишення ним військової частини з 30 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року.

Позивач зазначає, що військову частину самовільно не залишав, із наказом про порушення щодо нього службового розслідування ознайомлений не був.

Крім того, вказує, що не був ознайомлений із наказом про результати проведення службового розслідування.

На початку січня 2024 року позивачу усно було доведено про накладення на нього дисциплінарного стягнення сувора догана згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2023 року №742, але не було доведено ні змісту цього наказу, ні навіть за яке дисциплінарне правопорушення. Після звернення позивача 25 січня 2024 року (додаток 2) йому на особистий месенджер Signal було скинуто лише фотографію (додаток 3) першого листа цього наказу, згідно якого наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2023 року №742 мав назву Про результати службового розслідування. Службове розслідування було призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 жовтня 2023 року №741 Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини.

Позивач вважає, вказані дії відповідача протиправними та просить скасувати спірний наказ.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами надав відзив на позовну заяву, мотивований тим, що 30 жовтня 2023 року під час вечірньої перевірки особового складу тимчасово виконуючим обов`язків 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 зафіксовано відсутність позивача у визначеному місці несення служби.

За результатами проведення службового розслідування встановлено відсутність позивача за місцем несення служби 30 та 31 жовтня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2023 № 742 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено частини грошового забезпечення у відповідності до Порядку № 260.

Зазначає, що позивач був обізнаний із накладенням на нього дисциплінарного стягнення, оскільки, йому відома дата та номер спірного наказу, про що останній зазначив у позовній заяві.

Крім того, на думку відповідача, ознайомлення чи не ознайомлення позивача зі змістом наказу про результати проведення службового розслідування не свідчить про незаконність вказаного наказу та не може бути підставою для його скасування.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що з 30 по 31 жовтня 2023 року самостійно місця несення служби не залишав, тому що протягом зазначеного часу він до несення служби (бойового чергування) не призначався, а лише здійснював переміщення з запасного командного пункту (далі ЗКП) Смерека військової частини НОМЕР_1 на командно спостережний пункт (далі КСП) ІНФОРМАЦІЯ_1 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , потім на позицію відділення (далі ПВ) Марс 2 стрілецької роти, а потім на ПВ Прометей (додаток 1). Позивач вперше був призначений для несення службу на спостережному пункті (далі СП) ПВ Прометей з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин 01 листопада 2023 року. Причому у військовій частині НОМЕР_1 відсутня практика документального фіксування безпосереднього часу несення служби та часу відпочинку (тобто розподілу часу) на всіх ПВ.

До 30 жовтня 2023 року позивач жодного разу не перебував тривалий час на ПВ Марс, а тому не знав розташування плутаної системи бліндажів, спостережних пунктів, укриттів, стрілецьких бійниць, ходів сполучення та іншого. По прибутті 30 жовтня 2023 року в темний час доби, без можливості використання ліхтарів або інших засобів освітлення, позивач не знайшов відразу на ПВ Марс старшого по ПВ лейтенанта ОСОБА_2 . На ПВ Марс, як і на інших, несенням служби вважається чергування особового складу ПВ протягом певного, завчасно доведеного старшим по ПВ, часу (як правило не більше трьох годин) на спостережному пункті (далі СП). Протягом всього часу перебування позивача на ПВ Марс йому жодного разу не доводилось, що він з такого то по такий то час призначений для несення служби на СП, тобто позивач за цей час не ніс службу, а тому і не міг залишити місце служби, бо до служби не залучався. Як видно з пояснення лейтенанта ОСОБА_2 (додаток 2), позивачу по прибуттю на ПВ Марс було визначено місце для відпочинку, а не для несення служби на СП, розташування якого на ПВ Марс позивач навіть не знав. Позивач залишив ПВ Марс та перемістився на ПВ Прометей, ще більш віддаленішу від КСП Ковчег, приблизно в 17 годин 00 хвилин 31 жовтня 2023 року.

З ПВ Марс на КСП Ковчег позивач вийшов через поважну причину, а саме відсутність в холодну пору року, вночі, в непридатному для знаходження людини приміщенні, будь-якого каремата та спального мішка на ПВ Марс для відпочинку на землі. Спальний мішок позивача знаходився на той час в його особистих речах на КСП Ковчег, але позивачу, коли він прибув на КСП приблизно о 23 годині 00 хвилин 30 жовтня 2023 року, не відчинили вхідні двері, хоча зранку 31 жовтня 2023 року казали, що чули, як позивач приходив вночі та дзвонив у дзвінок біля вхідних дверей.

Позивач перебував на ПВ Марс в ніч з 30 на 31 жовтня 2023 року та не призначався для несення служби на СП ПВ Марс.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначив Долучені позивачем до відповіді на відзив докази копії письмових пояснень солдата ОСОБА_3 наявні в матеріалах службового розслідування і підтверджують, що позивач 31.10.2023 «блукав» неподалік позицій, що додатково свідчить про те, що позивач не перебував у раніше визначеному місці несення служби. Разом з тим, точний час в поясненні не вказаний, відомо лише, що подія мала місце в проміжок часу після опівночі та до світанку 31.10.2023.

Копія письмових пояснень ОСОБА_2 , долучена позивачем до відповіді на відзив також наявні в матеріалах службового розслідування та також свідчать про самовільне залишення місця служби 30.10.2023 позивачем та про його повернення 31.10.2023.

Також позивачем до відповіді на відзив долучено копію наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , датованого 31.10.2023. Відповідно до змісту цього документу, позивачу необхідно було 31.10.2023 о 18 год. 30 хв. зайняти певну позицію, що ніяким чином не пояснює чи спростовує факт самовільного залишення 30.10.2023 позивачем раніше визначеного місця несення служби.

Факт допущеного правопорушення позивачем, а саме самовільного залишення на певний проміжок часу визначеного місця несення служби є беззаперечним, повністю доведеним в ході проведення службового розслідування.

Відповідач зазначає, що позивач неодноразово порушував військову дисципліну, за що притягався до відповідальності. Наразі в судах різних інстанцій перебувають ще 3 адміністративні справи (№200/6763/23, №200/5088/23, 200/3203/23), в яких позивач оскаржує накази командира військової частини НОМЕР_1 , якими позивача притягнуто до відповідальності за перебування на службі у стані сп`яніння, самовільне залишення місця несення служби тощо.

Відповідач наголошує, що оспорюваний позивачем наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2023 №742 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно та своєчасно. Обмежень права особи на участь у процесі прийняття рішення не допущено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копіє військового квитка позивача НОМЕР_4 .

Вказана обставина сторонами визнається.

Відповідно до рапорту т.в.о. командира 2 стрілецької роти від 30.10.2023 року (зареєстрований у в/ч НОМЕР_1 31.10.2023 року за № 6672) за бойовим наказом т.в.о. командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2023 року майор ОСОБА_1 командир 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 отримав наказ заступити на бойове чергування на ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». О 21:00 майор ОСОБА_1 у супроводі двох військовослужбовців 2 стрілецької роти видвинувся з КСП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ПВ «Марс», після чого старший позиції командир 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 повідомив, що о 22:00 30.10.2023 року при вечірній повірці був відсутній майор ОСОБА_1 та не заступив на бойове чергування на ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » . Первинні пошуки результату не дали , місцезнаходження командир 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відомо. Знаходження його особистої зброї невідомо.

Відповідно до рапорту т.в.о. командира 2 стрілецької роти від 31.10.2023 року (зареєстрований у в/ч НОМЕР_1 31.10.2023 року за № 6680), о 08:10 31.10.2023 на КСП «Ковчег» повернувся з СЗЧ командир 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 після чого повернувся на ПВ «Марс».

Наказом Командира військової частини (з адміністративно-господарчої діяльності) від 31.10.2023 року № 741 на підставі рапорту від 31.10.2023 року за № 6672 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини.

Визначено провести службове розслідування до 29.11.2023 року (п. 3 вказаного Наказу).

Визначено відпрацювати Акт службового розслідування щодо причин та обставин випадку самовільного залишення військової частини майора ОСОБА_4 , Вікторович командира 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 (п. 4 Наказу).

Визначено довести наказ до особового складу військової частини НОМЕР_1 в частині, що його стосується (п. 5. Наказу).

Наказом Командира військової частини (з адміністративно-господарчої діяльності) від 29.11.2023 року № 789 продовжено строк службового розслідування за наказом Командира військової частини (з адміністративно-господарчої діяльності) від 31.10.2023 року № 741 до 28.12.2023 року.

Визначено довести наказ до особового складу військової частини НОМЕР_1 в частині, що його стосується (п. 3 вказаного наказу).

Актом службового розслідування який затверджений Командиром військової частини 13.12.2023 року (вх. № 631 від 13.12.2023 року) встановлено наступне.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що командир 1- го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , 30.10.2023 року самовільно покинув ПВ «Марс» не приступивши до виконання бойового завдання.

Факт відсутності на ПВ «Марс» майора ОСОБА_1 підтверджується рапортом вх. № 6672мвід 31.10.2023 тимчасово виконуючого обов`язки командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 , в рапорті вказано, що старший позиції ПВ «Марс» командир 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 повідомив, що 30.10.2023 р. о 22:00 при вечірній повірці був відсутній майор ОСОБА_1 та не заступив на бойове чергування на ПВ «Марс», місцезнаходження його особистої зброї не відомо.

В письмових поясненнях старший лейтенант ОСОБА_2 повідомив, що 30.10.2023 р. близько 22:00 до нього підійшли два військовослужбовці з КСП «Ковчег» та принесли речі ОСОБА_1 , на запитання де сам ОСОБА_1 , було надано відповідь що він прийшов на позицію разом з ним, але відійшов по нужді. Після чого провели пошукові заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_1 , результати не дали.

З письмових пояснень взятих у солдата ОСОБА_3 встановлено, що приблизно після опівночі 31.10.2023 р. він помітив на СП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » блукаючого в темряві майора ОСОБА_1 , який вночі заблукав, після чого солдат ОСОБА_3 провів майора ОСОБА_1 до вільного місця в бліндажі.

Також з письмових пояснень взятих у майора ОСОБА_1 стало відомо, що він прибувши до ПВ «Марс» зайняв місце відпочинку в якому було прохолодно, він пішов не попередивши старшого по ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на КСП «Ковчег» де знаходилися його теплі речі, але в темноті він заблукав та згодом повернувся на ПВ «Марс» де зустрів солдата ОСОБА_3 , який провів його до вільного місця в теплому бліндажі.

Згідно доповіді оперативного чергового військової частини НОМЕР_1 № 388 від 31.10.2023 р. посилаючись на рапорт вх. № 6680 від 31.10.2023 тимчасово виконуючого обов`язки командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 про те, що 31.10.2023 р. близько 08:00 до розташування 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 повернувся після самовільного залишення частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 його особиста зброя з набоями була при ньому.

В Акті службового розслідування зазначено, що неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапились: командир 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , знехтував службовими обов`язками, не попередивши старшого по ПВ «Марс» залишив позицію.

Своїми діями майор ОСОБА_1 , порушив вимоги наступних нормативно правових актів, а саме: абз. 2, 3, 5, 7, 11 ст. 11, ст. 14, ст. 16, абз. 7, 8, 12 ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, абз. 1, 2, 6 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, є особиста недисциплінованість та недбале відношення до обов`язків військової служби майора, 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти ОСОБА_1 .

В зв`язку з чим запропоновано за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилися у самовільному залишенні місця несення служби та невиконання службових обов`язків, притягнути командира 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти ОСОБА_1 в порядку ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана».

Відповідно абз. 1 п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 позбавити майора ОСОБА_1 щомісячної премії відповідно до його особистого внеску в загальні результати служби за жовтень 2023 року.

На підставі абз. 1 п. 15 розділу XXXVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 не виплачувати додаткову винагороду майору ОСОБА_1 передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 за жовтень 2023 року.

На підставі п. 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 не нараховувати та не виплачувати грошове забезпечення майору ОСОБА_1 за 30 жовтень 2023 року.

За результатами проведеного службового розслідування прийнято наказ командира військової частини (з основної діяльності) від 13.12.2023 року № 742 «Про результати службового розслідування», яким завершено службове розслідування відносно майора ОСОБА_1 . Притягнуто останнього до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «в» стаття 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана».

А також прийнято рішення позбавити майора ОСОБА_1 щомісячної премії за жовтень 2023 року, не виплачувати додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 за жовтень 2023 року та не нараховувати та не виплачувати грошове забезпечення майору ОСОБА_1 за 30 жовтень 2023 року.

Визначено довести результат проведеного службового розслідування до осіб, яких воно стосується у відповідній частині.

Докази ознайомлення ОСОБА_1 з наказом № 742 від 13.12.2023 р. «Про результати службового розслідування» та притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано.

Не погоджуючись з даним наказом про результати проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач звернувся до суду та просив його скасувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ(далі - Закон № 2232-XII у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В силу вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно п.1 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (п.3 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до п.13 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 3 Розділу ІV Порядку визначені права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Порядок оформлення результатів службового розслідування визначено у Розділі V Порядку.

Згідно п.1-3 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Верховний Суд в постанові по справі №813/1021/17 від 19 лютого 2020 року висловив правову позицію відповідно до якої підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 804/4633/17 викладена правова позиція, у якій зазначено про те, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пояснень від 02.12.2023 р. позивача які були відібрані у нього під час проведення у відношенні нього службового розслідування, останній самовільно межі військової частини не залишав, до несення служби (бойового чергування) 30 та 31 жовтня 2023 року не залучався.

По прибутті на КСП «Ковчег» приблизно о 19 год. 20 хв. позивач вирушив в пішому порядку на ПВ «Марс» разом з двома військовослужбовцями 2 стрілецької роти .

У вказаних поясненнях позивачем зазначено, що він не був обізнаний про те, хто був старшим на ПВ «Марс», на КСП «Ковчег» йому не було доведено порядок його дій та задачі по прибуттю на ПВ «Марс».

Також позивач зазначив, що по прибуттю на ПВ «Марс» йому не було визначено місця для відпочинку, у зв`язку із чим він розмістився у приміщенні з генератором, де пробув приблизно до 21 години.

У зв`язку із тим, що частина його речей залишилась на КСП «Ковчег», а з собою спального мішка позивач не мав, він вирушив на КСП «Ковчег» з метою забрати свої особисті речі.

Весь цей час він нікого з військовослужбовців не бачив на ПВ «Марс», розташування приміщень не знав.

Прибувши на КСП «Ковчег» він виявив вхідні двері зачиненими, почекавши біля дверей 10-20 хв, повернувся на ПВ «Марс».

Після повернення на ПВ «Марс» позивач зустрів солдата ОСОБА_6 , який показав йому більш тепле місце для відпочинку.

Уночі позивач зустрів солдата ОСОБА_7 , який вказав йому місце розташування туалету.

31.10.2023 року о 07-08 годині позивач з ПВ «Марс» вирушив на КСП «Ковчег».

У вказаних поясненнях позивач також клопотав щодо відібрання пояснень у зазначених вище військовослужбовців щодо його знаходження 30-31 жовтня на ПВ «Марс».

Як встановлено судом з пояснень від 12.11.2023 р. відібраних у солдата ОСОБА_3 , після опівночі 31.10.2023 року він знайшов блукаючого майора ОСОБА_1 , провівши огляд зі спостережного пункту « ОСОБА_8 », провів останнього на вільне місце у бліндаж, де й залишив.

Також з пояснень від 22.11.2023 р. командира 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти лейтенанта ОСОБА_9 судом встановлено, що 31.10.2023 року близько 22-00 до нього підійшли два військовослужбовці з КСП «Ковчег» та принесли речі позивача.

На запит лейтенанта ОСОБА_9 щодо місця перебування самого ОСОБА_1 , вони відповіли, що він прийшов на позицію з ними, проте зник/відійшов за 2 хв. до зустрічі лейтенанта ОСОБА_9 з вказаними військовослужбовцями.

Після пошуку позивача на позиції ПВ «Марс» лейтенантом ОСОБА_10 була зроблена доповідь на КСП «Ковчег» про відсутність позивача на позиції.

Вранці лейтенант ОСОБА_11 зустрів позивача та запитав, де той перебував, на що позивач відповів, що він мав довгу дорогу з КСП до позиції «Марс» та схотів в туалет, тому відлучився.

Оскільки була ніч, він заблукав, так як погано знав позицію.

Також повідомив, що його близько опівночі знайшов солдат ОСОБА_3 та провів його до місця відпочинку.

Відповідно до витягу з наказу № 4109/дск від 30.10.2023 року ОСОБА_1 повернуто з 30.10.2023 р. в оперативне підпорядкування командира 2 СР вч НОМЕР_1 .

Визначено позивачеві при виконанні бойових завдань бути в засобах індивідуального броньового захисту, мати споряджену військову аптечку, засоби зв`язку та особисту зброю з боєкомплектом згідно штатного розпису.

Згідно бойового наказу командира 2-ї стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 № 96 від 31.10.2023 р. наказано ОСОБА_1 командиру 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти вч НОМЕР_1 для виконання бойового завдання та не допущення просування противника, зайняти позицію на ПВ «Прометей» з 18:30 31.10.2023 р. до окремого розпорядження.

Надаючи оцінку вищенаведеним доказам (поясненням) які були відібрані в рамках проведення службового розслідування та долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що з даних пояснень не вбачається самовільного залишення позивачем а ні військової частини а ні місця несення служби.

Крім того суд зазначає, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було визначено та доведено що 30 жовтня 2023 року його безпосереднє місце несення служби ПВ «Марс», про що також було зазначено позивачем у наданих ним поясненнях.

Також, з наданих пояснень судом встановлено, що солдат ОСОБА_3 спілкувались з позивачем на ПВ «Марс» після опівночі 31.10.2023 року, а лейтенант ОСОБА_11 спілкувались з ОСОБА_1 на ПВ «Марс» вранці 31.10.2023 року.

Доказів того, що в ході службового розслідування були відібрані пояснення у військовослужбовців з якими ОСОБА_1 прибув на позицію ПВ «Марс» 30 жовтня 2023 року з КСП «Ковчег» посилання на яких є в поясненні від 22.11.2023 р. ОСОБА_11 відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку щодо недоведеності відповідачем факту самовільного залишення місця несення служби відповідачем 30 та 31 жовтня 2023 року.

Таким чином суд зазначає, що висновки акту службового розслідування на підставі яких був прийняти оскаржуваний наказ спростовуються матеріалами справи, в зв`язку з чим наказ № 742 від 13.12.2023 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо посилання позивача на те, що його не було ознайомлено з наказом про призначення службового розслідування та наказом про результати службового розслідування, та йому не відомо з яких підстав його позбавлено певних виплат суд зазначає, що ані Порядком проведення службового розслідування від 21.11.2017 року № 608, ані Дисциплінарним статутом ЗСУ не визначено обов`язку ознайомлювати під підпис осіб відносно яких проводиться розслідування з наказом про початок проведення службового розслідування та актом про результати службового розслідування.

При цьому, приписами п. 3 розділу VІ визначено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Матеріалами справи підтверджено, що під час службового розслідування у позивача були відібрані письмові пояснення, отже, відсутні підстави вважати, що позивач не був обізнаний проте, що відносно нього проводиться службове розслідування.

З огляду на зазначене позивач не був позбавлений можливості звернутися з заявою, рапортом для ознайомлення з матеріалами отриманими під час службового розслідування, ознайомлення з актом службового розслідування, проте, позивач своїм правом не скористався.

Проте абз. 2, 3 пункту 2 розділу VІ Порядку проведення службового розслідування від 21.11.2017 року № 608, передбачено, що наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Відповідачем не надано доказів того, що позивача було ознайомлено з наказом щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, або складений акт про відмову.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про порушення відповідачем порядку прийняття рішення за результатами службового розслідування в частині ознайомлення позивача з наказом щодо притягнення до дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо обраного позивачем способу захисту її порушеного права, суд зазначає наступне.

Приписами частини другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо протиправності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2023 року №742 Про результати проведення службового розслідування.

Разом з тим, як зазначено відповідачем у його поясненнях від 09.04.2024 року факт порушення дисципліни позивачем, що виразився у самовільному залишенні місця несення служби та не виконанню в цей час своїх службових обов`язків, знайшов своє підтвердження, за що відповідно до вимог Порядку 260 його позбавлено щомісячної премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою 168 за жовтень 2023 року.

У зв`язку з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності та накладенням дисциплінарного стягнення «сувора догана» в грудні 2023 року (підписанням наказу №742 від 13.12.2023), він отримав 80 відсотків від премії за грудень 2023 року, що узгоджується з наведеним вище пунктом 4 розділу ХVІ Порядку 260.

З урахуванням суд зазначає, що саме наказом № 742 від 13.12.2023 року як індивідуальним правовим актом безпосередньо порушено права позивача.

Скасування наказу №742 від 13.12.2023 року яким накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення виплат, а саме: щомісячної премії за жовтень 2023 року, додаткової винагороди за жовтень 2023 року та грошового забезпечення за 30 жовтня 2023 року, є підставою для проведення перерахунку та виплати належних позивачу сум за спірний період.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 шляхом визнання протиправним та скасування наказу Командира військової частини (з основної діяльності) від 13.12.2023 року № 742.

Суд зазначає, що саме такий спосіб захисту буде належним та достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 шляхом визнання протиправним та скасування наказу Командира військової частини (з основної діяльності) від 13.12.2023 року № 742 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказу Командира військової частини (з основної діяльності) від 13.12.2023 року № 742.

Повний текст рішення складено та підписано 17 квітня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська