Справа № 600/8119/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/8119/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів податкового боргу в сумі 52833,41 грн до місцевого бюджету.

В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДПС у Чернівецькій області зазначає, що у відповідача виник податковий борг зі сплати земельного податку з фізичних осіб на суму 52833,41 грн. Позивачем було сформовано та направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу відповідача податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу, які були йому вручені, однак податок не був сплачений у встановлений законом строк. Додатково позивач вказав, що станом на день подання цього позову до суду сума заборгованості є узгодженою.

Ухвалою суду від 28 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про те, що позивачем не зазначено жодної інформації щодо об`єкта оподаткування земельним податком, бази нарахування плати за землю, що у свою чергу стало підставою для визначення суми грошового зобов`язання та виникнення у подальшому податкового боргу. Також відповідач не погоджується з твердженнями позивача про узгодженість суми податкового боргу через порушення встановленої нормами Податкового кодексу України процедури надіслання та вручення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги. Зокрема, названі вище документи були надіслані на адресу, яка не є податковою адресою відповідача, про що, як зазначив останній, було відомо позивачу.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що податкове повідомлення-рішення, згідно з яким відповідачу нараховано податкове зобов`язання по земельному податку на суму 52833,41 грн, було вручено йому особисто з проставленням відповідної відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, що відповідно до положень Податкового кодексу України вважається належним врученням податкового повідомлення-рішення. Водночас, згідно з ідентифікаційними даними відповідач перебуває на обліку як платник податків за конкретно визначеною адресою і не повідомляв контролюючий орган про зміну постійного місця проживання. Отримавши податкове повідомлення-рішення, відповідач не вжив зі свого боку жодних заходів щодо звірки даних про об`єкт нерухомості, на який було нараховано податок. Вказано, що контролюючий орган правомірно визначив, що земельна ділянка, яка належить відповідачу, є об`єктом оподаткування згідно з нормами Податкового кодексу України, а тому обґрунтовано нарахував земельний податок з фізичних осіб за 2022 рік. У зв`язку з несплатою податку у визначений законом строк відповідачу в подальшому направлено податкову вимогу, яка також була вручена йому належним чином, а тому станом на день подання цього позову до суду сума заборгованості є узгодженою. Також позивач наголосив, що податкове повідомлення-рішення та податкова вимога не оскаржувались відповідачем, а відсутність доказів сплати грошового зобов`язання свідчить про наявність у відповідача податкового боргу на суму 52833,41 грн.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,2487 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2022 року ГУ ДПС у Чернівецькій області сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1-2401, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2022 рік на суму 52833,41 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 , та отримано ним 07 січня 2023 року, про що міститься відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

30 березня 2023 року у зв`язку з наявністю податкового боргу на суму 52833,41 грн ГУ ДПС у Чернівецькій області склало податкову вимогу форми «Ф» №-2413, яка була направлена відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 .

Вказана вимога отримана відповідачем 04 квітня 2023 року, про що міститься відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Як вбачається з розрахунку податкового боргу за відповідачем рахується заборгованість по земельному податку з фізичних осіб згідно з податковим повідомленням-рішенням (форма «Ф») №1-2401 від 25 жовтня 2022 року на суму 52833,41 грн.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 52833,41 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку суму податкового боргу у розмірі 52833,41 грн не сплатив, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

У відповідності до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Податок на майно складається, зокрема, у тому числі з плати за землю (підпункт 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України).

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлений статтею 266 Податкового кодексу України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Згідно підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельного податку є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

Згідно пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Згідно пунктів 287.5 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом е пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Судом встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість по земельному податку з фізичних осіб за 2022 рік на загальну суму 52833,41 грн, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №1-2401 від 25 жовтня 2022 року.

Вказане податкове повідомлення-рішення було вручено особисто ОСОБА_1 згідно відомостей з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого позивачем відповідачу.

При цьому у ході судового розгляду справи відповідачем не подано належних та достовірних доказів того, що підпис особи про отримання, який міститься у вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, не належить ОСОБА_1 .

Також суд звертає увагу на і те, що відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Враховуючи наведені приписи та встановлені обставини справи, указане вище податкове повідомлення-рішення вважається врученим відповідачу належним чином.

Згідно матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення №1-2401 від 25 жовтня 2022 року є чинним, відповідачем не надано доказів його оскарження в адміністративному чи судовому порядку.

Проте визначена сума грошового зобов`язання не сплачена відповідачем, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що 30 березня 2023 року контролюючим органом виставлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №-2413 на загальну суму 52833,41 грн, яка була надіслана листом на відому контролюючому органу адресу платника податків.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказана вище вимога також була вручена відповідачу особисто.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачу належним чином вручено вказану податкову вимогу.

На момент утворення заборгованості зазначена податкова вимога не була відкликана, а тому податкове зобов`язання є узгодженим.

Таким чином, сума грошового зобов`язання, визначена у наведених вище податковому повідомленні-рішенні та податковій вимозі, на момент розгляду справи відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим і утворився податковий борг.

Крім того, суд зауважує, що в даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання не є предметом даного спору.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 лютого 2019 року справа №824/399/17-а (провадження №К/9901/53274/18).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми заборгованості на день розгляду справи відповідачем суду не подано.

Твердження відповідача, викладені у відзиві, не спростовують доводів позову.

Так, матеріалами справи підтверджується і не заперечується учасниками справи, що земельний податок з фізичних осіб за 2022 рік на суму 52833,41 грн був нарахований по належній відповідачу земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка у відповідності до положень підпункту 270.1.1 пункту 270.1 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування.

Відповідач у відзиві вказав, що усвідомлює свій обов`язок зі сплати земельного податку за належну йому земельну ділянку.

Стосовно доводів відповідача про те, що податкове повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені на адресу, яка не є його податковою адресою, то такі не свідчать про безпідставність заявлених вимог, оскільки вказані рішення податкового органу були отримані ОСОБА_1 , про що свідчать відповідні відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

У ході судового розгляду справи відповідачем не подано належних та достовірних доказів того, що підпис особи про отримання, який міститься у рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, не належить ОСОБА_1 .

До того ж, відомостей про зміну місця проживання відповідач податковому органу не надавав.

Також під час судового розгляду даної справи відповідачем не надано доказів оскарження податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги в адміністративному чи судовому порядку. Відповідач не скористався і передбаченим податковим законодавством правом звірки даних про об`єкт нерухомості, на який було нараховано податок.

Вказане свідчить про безпідставність посилань відповідача і про неузгодженість суми грошового зобов`язання у розмірі 52833,41 грн.

Оскільки відповідач не сплатив нараховане грошове зобов`язання у встановлений законом строк, то таке підлягає стягненню в судовому порядку.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, а також виходячи з конституційного принципу обов`язковості сплати податків і зборів, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Чернівецькій області є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Оскільки заборгованість виникла із земельного податку, який згідно підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України належить до місцевого податку, то така підлягає стягненню до місцевого бюджету.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 52833,41 грн до місцевого бюджету.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, 58013, ); відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя О.П. Лелюк