Справа № 500/839/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/839/24

16 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лановецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Лановецької міської ради (далі - відповідач), в якому, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Постійної комісії з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, оформлене протоколом від 22.01.2024, в частині якого вирішено розглянути на черговому засіданні Постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці та с. Білозірка Лановецька міська територіальна громада», після припинення або скасування дії воєнного стану в Україні або внесення змін до чинного законодавства України;

- зобов`язати Постійну комісію з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області повторно розглянути на черговому засіданні за заявою ОСОБА_1 від 13.07.2023 питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці і с. Білозірка Лановецька міська територіальна громада», результати чого оформити за чинним на момент початку і процесу законодавством станом на 28.08.2021;

- зобов`язати Лановецьку міську раду Кременецького району Тернопільської області у передбачений чинним законодавством спосіб і порядок, що існував станом на 28.08.2021, внести на чергове найближче у часі засідання міської ради і розглянути за заявою позивача від 13.07.2023 №2942/10-03 питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці і с. Білозірка».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.10.2021 рішенням Лановецької міської ради №1682 їй було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_1 в с. Білозірка. В подальшому, 10.02.2023 рішенням №2787 внесено зміни до рішення від 27.10.2021 №1682.

Підготувавши проект землеустрою, позивач неодноразово зверталася із заявами про його затвердження в Лановецьку міську раду, однак, у відповідях на заяви відповідач зсилався на "Перехідні положення" ЗКУ, які містять обмеження щодо надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Комісія з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи 22.01.2024 вирішила розглянути на черговому засіданні після припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, або внесення змін до чинного законодавства України заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 №2942/10-03.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 28.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 25.03.2024.

15.03.2024 позивачка надіслала до суду пояснення.

Протокольною ухвалою суду від 25.03.2024 розгляд справи відкладено на 16.04.2024.

Представник відповідача, 04.04.2024 подав до суду відзив, у якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зсилаючись на те, що формування земельної ділянки в межах безоплатної приватизації шляхом визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру підчас дії воєнного стану в Україні забороняється, а тому, у Лановецької міської ради відсутні законні підстави затверджувати проект землеустрою.

Позивачка надіслала на адресу суду 10.04.2024 відповідь на відзив, у якому просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях.

16.04.2024 від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступні обставини.

28.08.2021 до Лановецької міської ради звернулася ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,71 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться у місті Ланівці та селі Білозірка в межах територіальної компетенції Лановецької об`єднаної територіальної громади.

За результатами розгляду даної заяви відповідачем ухвалено рішення від 27.10.2021 №1682 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_1 в с. Білозірка».

Тернопільською регіональною філією ДП «Центру ДЗК» розроблений проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка знаходиться у місті Ланівці та селі Білозірка Лановецької міської територіальної громади Кременецького району Тернопільської області, орієнтовною площею 0,7057 для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, 22.02.2022, позивача знову звернулася до відповідача з проханням щодо внесення змін до рішення №1682 від 27.10.2021, оскільки, у рішенні було допущено помилку, невірно зазначено місцезнаходження земельної ділянки.

10.02.2023 рішенням №2787 внесено зміни до рішення від 27.10.2021 за №1682, а саме: доповнено словами "м.Ланівці" після слів "с.Білозірка".

В подальшому, на виконання п. 2 рішення Лановецької міської ради від 27.10.2021 за №1682 із змінами від 10.02.2023 за №2787 позивачкою було подано заяву від 13.07.2023 до відповідача на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Ланівці та с. Білозірка Лановецької міської територіальної громади разом з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку із зазначеними кадастровими номерами щодо їх місцезнаходження.

Однак відповідач, у листах від 07.08.2023 №422/03-14, від 09.01.2024 №06/03-14 зсилаючись на обмеження, встановлені спеціальними законами від 24.02.2022 №2102-ІХ, від. 24.03.2022 №2145-ХІ, вказує на пряму заборону під час дії воєнного стану розглядати у встановленому порядку клопотання та прийняти за ним рішення, переносячи прийняття остаточного рішення на невизначений час, тобто до припинення дії правового режиму воєнного стану та завершення дії встановлених в цей час обмежень.

Листом від 29.01.2024 №33/03-14 позивачку повідомлено про те, що питання про затвердження проектної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства розглядалося на засіданні постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи, де Комісія 22.01.2024 вирішила розглянути на черговому засіданні після припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, або внесення змін до чинного законодавства України заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 №2942/10-03.

Не погодившись з рішенням Постійної комісії щодо прийняття рішення за результатами розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин 9, 10 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 8 статті 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому, положеннями частини 10 статті 186 ЗК України визначено, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмовляє у його затвердженні.

При цьому, у випадку відмови у затвердженні проекту землеустрою, таке рішення має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Із аналізу наведених норм видно, що саме на пленарних засіданнях органом місцевого самоврядування вирішуються питання щодо земельних відносин.

За наслідком розгляду клопотання про затвердження розробленої документації із землеустрою, обов`язковим є прийняття саме рішення про його затвердження чи/або про відмову у його затвердженні.

При цьому, суд зазначає, що неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою не може підміняти рішення про відмову у його затвердженні, оскільки положення ст. 186 ЗК України зобов`язує уповноважений орган у такому рішенні навести вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Положення ЗК України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.

Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 23.11.2021 у справі №580/704/21.

Також, Верховний Суд у цій постанові дійшов висновку про те, що відсутність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні, після спливу встановленого законом строку розгляду клопотання особи, свідчить про допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності.

Суд зазначає, що Лановецька міська рада, будучи уповноваженим органом місцевого самоврядування на розпорядження бажаної для позивача земельної ділянки, була зобов`язана у двотижневий строк з дня отримання належним чином розробленого та погодженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки прийняти рішення про затвердження такого проекту та передачу у власність позивача відповідної земельної ділянки або рішення про відмову у затвердження проекту землеустрою.

Натомість, Комісія 22.01.2024 вирішила розглянути на черговому засіданні після припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, або внесення змін до чинного законодавства України заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 №2942/10-03.

Поряд з цим, суд зазначає, що Постійна комісія з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи є структурним підрозділом Лановецької міської ради, а тому, не є суб`єктом владних повноважень, оскільки діє від імені Лановецької міської ради тому оцінці підлягають саме дії суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що виходячи з аналізу статті 118 ЗК України та інших пов`язаних з нею норм цього Кодексу, можна дійти висновку, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто процедура безоплатного отримання земельних ділянок громадянами чітко регламентується законом. Така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо вирішення "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання зазначеними органами встановленої законом процедури є обов`язковим.

Суд також враховує, що порушення органом місцевого самоврядуванням процедури передачі земельних ділянок у власність, з огляду на дотримання позивачем визначених законодавством вимог, є порушенням конституційного принципу належного урядування, що знайшов закріплення, зокрема у статті 6 (органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України), статті 8 (в Україні визнається і діє принцип верховенства права), статті 19 (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) Конституції України.

У постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Натомість відповідач посилається на те, що його бездіяльність викликана запровадженням на території України воєнного стану та внесенням змін до Розділу Х Перехідних положень ЗК України щодо заборони безоплатно передавати громадянам України землі державної та комунальної власності.

З приводу таких доводів Лановецької міської ради, суд зазначає, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану від 24.03.2022 № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України. Так, Розділ X Перехідні положення ЗК України доповнено пунктами 27 і 28.

У підпункті 5 пункту 27 Розділу X Перехідних положень ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 07.04.2022.

Поряд з цим, суд не надає оцінку застосуванню "Перехідних положень" ЗКУ, оскільки фактичного розгляду заяви позивачки про затвердження проекту землеустрою Лановецькою міською радою зроблено не було - не було прийнято відповідно рішення сесією ради, а тому тільки у випадку прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, судом може бути надана правова оцінка підставам для його прийняття.

Вищевикладене свідчить, що за наслідками розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні відповідач - Лановецька міська рада - на пленарному засіданні повинна була прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою чи про відмову із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Проте, як вбачається з листа від 29.01.2024, саме Постійна комісія при Лановецькій міській раді прийняла рішення про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 після припинення/скасування воєнного стану в Україні, а не суб`єкт владних повноважень, в даному випадку - Лановецька міська рада, який наділений правами та обов`язками щодо розгляду заяв громадян про затвердження проектів землеустрою.

Враховуючи обставини справи, сама Лановецька міська рада, не прийнявши жодного відповідного рішення за заявою позивача про затвердження проекту землеустрою, порушила процедуру її розгляду, а отже діяла всупереч вимогам чинного законодавства, чим допустила протиправну бездіяльність.

Таким чином, неприйняття відповідачем рішення за заявою позивача у строк ставить особу у певну правову невизначеність, що є недопустимим у відповідності до змісту та сутності принципів верховенства права та законності.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною 3 ст. 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про затвердження проекту землеустрою, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

З урахуванням наведеного, зважаючи на дотримання позивачем порядку розроблення землевпорядної документації з метою отримання земельної ділянки у власність, своєчасність її подання та не доведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у цьому випадку буде визнання протиправною бездіяльності Лановецької міської ради Тернопільської області щодо нерозгляду на сесії заяви ОСОБА_1 від 13.07.2023 з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в м. Ланівці та с. Білозірка Лановецької міської територіальної громади та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині.

Судом не приймається до уваги, посилання позивачки на застосування до спірних правовідносин законодавств станом на 28.08.2021, оскільки спірні правовідносини з приводу затвердження проекту землеустрою виникли саме у 2023 році, натомість заява позивачки від 28.08.2021 року стосувалась надання згоди на розроблення проекту землеустрою. Тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Лановецької міської ради Тернопільської області щодо нерозгляду на сесії заяви ОСОБА_1 від 13.07.2023 з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в м. Ланівці та с. Білозірка Лановецької міської територіальної громади.

3. Зобов`язати Лановецьку міську раду Тернопільської області на черговій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в м. Ланівці та с. Білозірка Лановецької міської територіальної громади та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лановецької міської ради в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Лановецька міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Незалежності, 34,м. Ланівці,Кременецький район, Тернопільська область,47401 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04396288);

Головуючий суддя Осташ А.В.