Справа № 420/3034/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3034/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Військова частина НОМЕР_4 , у якій позивач просить суд:

визнати незаконним та скасувати наказ від 03.01.2024 року № 16 (з основної діяльності) про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 в частині що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , Місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), а саме пункт 1, 4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 з 13 квітня 2022 року по теперішній час на посаді заступника командира з озброєння. Має військове звання майор.

03 січня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_2 було видано наказ (з основної діяльності) №16 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 ». Як зазначено в наказі: «Відповідно до рапорту командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_2 від 23.12.2023 за реєстраційним № НОМЕР_5 , заступником командира військової частини НОМЕР_4 з озброєння - начальником технічної частини майором ОСОБА_3 не було організовано евакуацію НОМЕР_6 (148) для переміщення до ремонтно - відновлювального батальйону. Зі свого боку старшим техніком 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_4 молодшим сержантом ОСОБА_4 не було здійснено доповідь про необхідність евакуації зазначеної техніки».

Позивач повідомив, що 22 грудня 2023 року начальником бронетанкової служби військової частини НОМЕР_4 старшим лейтенантом ОСОБА_5 на ім`я начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_2 було подано заявку, відповідно до тексту якої ОСОБА_6 просив виділити евакуаційну техніку, а саме (трал) для переміщення БМП-2 заводський №Х07ЖТ0054, стройовий №148 (ЗМР) з населеного пункту Чорний Ріг Чернігівської області до населеного пункту Покошичі (РВБ) Чернігівської області для проведення ремонту котла підігріву, стартера та коробки передач. Також у заявці зазначено контактну особу: молодшого сержанта ОСОБА_7 та вказано його номер телефону. Як відомо, 22 грудня 2023 року було виділено трал для переміщення БМП-2, однак внаслідок технічної несправності самостійно БМП-2 не змогла заїхати на ТРАЛ, у зв`язку з чим техніку не вдалося евакуювати.

Позивач звертає увагу, що в момент виникнення необхідності евакуації БМП- 2. подачі вказаної заявки та намаганні здійснити все ж таки переміщення БМП-2, він перебував за 70 км від точки погрузки БМП-2 та виконував завдання стосовно ремонту поламаної техніки та взагалі не знав про наявність вказаної проблеми.

Як вказує позивач, в оскаржуваному наказі встановлено, що молодшим сержантом ОСОБА_4 не було здійснено доповідь про необхідність евакуації зазначеної техніки. Таким чином, внаслідок відсутності інформації про необхідність евакуації техніки Позивач не міг організувати вказану евакуацію.

Також, на думку позивача, у наказі від 03.01.2024 року № 16 (з основної діяльності) про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 не конкретизовано, які саме вимоги статей Дисциплінарного статуту ЗСУ порушено Позивачем внаслідок чого накладено дисциплінарне стягнення.

Позивач стверджує, що в його діях відсутній склад правопорушення, що свідчить про незаконність наказу від 03.01.2024 року № 16 (із основної діяльності).

Додатково позивач звертає увагу на той факт, що відповідно до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказ Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, накази з питань щодо притягнення військовослужбовців та працівників до дисциплінарної відповідальності видаються з адміністративно-господарської діяльності. Наказ, що оскаржується (від 03.01.2024 №16) видано з основної діяльності. Отже в даному випадку, відповідачем також порушено приписи Інструкції з діловодства.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії письмових доказів, а саме:

рапорту командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_2 від 23.12.2023 за реєстраційним №38447;

письмові матеріали стосовно питання не організації евакуації БМП-2 заводський №Х07ЖТ0054 (148) для переміщення до ремонтно-відновлювального батальйону у період 22-23 грудня 2023 року (пояснення, листи, заявки, звернення, накази, журнали, тощо);

матеріали службового розслідування та/або усіх наявних письмових доказів, на підставі яких прийнято наказ від 03.01.2024 року № 16 (з основної діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 », в частині, що стосується прав та обов`язків військовослужбовця майора ОСОБА_1 , тощо.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача від 15.02.2024 року про вжиття заходів забезпечення позову.

23.02.2024 року до суду від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на адміністративний позов з додатками.

Згідно відзиву на адміністративний позов військова частина НОМЕР_2 вважає позовні вимоги безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вказується в позовній заяві внаслідок відсутності інформації про необхідність евакуації техніки Позивач не міг організувати евакуацію БМП 2 заводський номер ХО7ЖТОО54. Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач володів інформацією про те, що БМП 2 заводський номер ХО7ЖТОО54 потребує евакуації, оскільки доповідав про це безпосередньому командиру, а саме командиру військової частини НОМЕР_4 .

Представником відповідача зазначено, що заступник командира батальйону з озброєння підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником усього особового складу батальйону. Обов`язок заступника командира батальйону з озброєння організовувати правильну експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки визначений п. 5 ст. 110 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Однак, позивач перебуваючи на посаді заступника командира батальйону з озброєння в порушення п. 5 ст. 110 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не здійснив евакуацію БМП 2 заводський номер ХО7ЖТОО54.

Крім того, відповідачем зауважено, що у даному випадку обов`язок призначати службове розслідування на командира не покладений, у зв`язку з чим службове розслідування не призначалось, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймалось на підставі рапорту командира позивача.

У зв`язку з викладеним Військова частина НОМЕР_2 вважає наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 16 від 03.01.2024 законним та обґрунтованим, а позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню.

До відзиву на адміністративний позов відповідачем додано копію рапорту командира Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 та копію оскаржуваного наказу.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року задоволено клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про залишення без розгляду клопотання про витребування доказів. Клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2024 року про витребування доказів залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 14.03.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача від 13.03.2024 року про вжиття заходів забезпечення позову.

Військова частина НОМЕР_4 правом на надання пояснень третьої особи щодо позову не скористалась

Інші заяви, клопотання та додаткові докази до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 з 13 квітня 2022 року по теперішній час.

Позивач перебуває на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_4 з озброєння начальника технічної частини, має військове звання - майор.

Згідно рапорту командира військової частини НОМЕР_4 майора ОСОБА_8 від 23.12.2023 року (реєстраційний № НОМЕР_5 від 24.12.2023) останній просив клопотання командира військової частини НОМЕР_2 в притягненні до дисциплінарної відповідальності, оголошенні та включенні в підсумковий наказ військовослужбовців, до яких застосовані дисциплінарні стягнення за грудень 2023 року, а саме:

1. Заступнику командира батальйону з озброєння військової частини НОМЕР_4 - майору ОСОБА_9

"СУВОРА ДОГАНА" від 23.12.2023 за порушення вимог абзацу 5 статті 110 (організовувати правильну експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки, а також навчально-тренувальних засобів батальйону, керувати роботами, пов`язаними з їх технічним обслуговуванням і ремонтом, вживати заходів для вдосконалення навчально-матеріальної бази технічної підготовки) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. А саме відсутність організації евакуації БМП-2 заводський номер НОМЕР_7 (148) для переміщення до РВБ.

2. Старшому техніку 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_4 молодшому сержанту ОСОБА_10

"ДОГАНА" від 23.12.2023 за порушення абзацу 9 статті 118 (вживати заходів для запобігання катастрофам, аваріям і поломкам озброєння, техніки, негайно доповідати про їх причини та вжиті заходи командирові роти; під час організації роботи і занять з використанням озброєння і техніки доводити до особового складу зміст заходів безпеки і добиватися їх виконання) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. А саме відсутність доповіді про незмогу евакуації БМП-2 заводський номер Х07ЖТ0054 (148) для переміщення до РВБ.

Відповідно вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ (з основної діяльності) від 03.01.2024 року №16 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 .

Відповідно п.1 даного наказу з метою усунення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та з метою попередження виникнення подібних випадків у подальшому, наказано:

На вимогу ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за низьку виконавчу дисципліну та порушення вимог ст. 11, 16, абзацу 5 ст. 110 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути заступника командира військової частини НОМЕР_4 з озброєння - начальника технічної частини майора ОСОБА_11 до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА».

Пунктом 4 віддано наказ начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення відповідно до пунктів 1, 2 даного наказу.

Не погоджуючись з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 03.01.2024 року №16 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 в частині що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України".

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999.

Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Відповідно до ст. 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтями 29, 30 Статуту Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно статті 74 Статуту Збройних Сил України заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з озброєння (інженерно-авіаційної служби) - начальник технічної частини у мирний і воєнний час відповідає за технічне забезпечення бригади (полку, окремого батальйону); за технічний стан, правильну експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки підпорядкованих служб; за зберігання боєприпасів і забезпечення ними підрозділів (крім авіаційних); за облік і зберігання зброї та боєприпасів на складах, а також за стан спеціальних споруд, технічних позицій, підпорядкованих складів, парків (стоянок літальних апаратів) та організацію в них внутрішньої служби; за технічну підготовку особового складу бригади (полку, окремого батальйону);

за бойову та мобілізаційну готовність безпосередньо підпорядкованих підрозділів і служб; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан їх особового складу; за стан пожежної безпеки підпорядкованих об`єктів.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з озброєння (інженерно-авіаційної служби) - начальник технічної частини підпорядковується командирові і є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону).

За приписами статті 75 Статуту Збройних Сил України заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з озброєння (інженерно-авіаційної служби) - начальник технічної частини зобов`язаний, серед іншого, організовувати експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки, забезпечуючи їх постійну справність.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1994 (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 6 Дисциплінарного статуту визначено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Питання накладення стягнень за порушення військової дисципліни визначені Розділом ІІІ Дисциплінарного статуту.

За приписами ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту "в" ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, зокрема сувора догана.

Згідно із ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Отже, Дисциплінарний статут передбачає притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності лише у разі доведення вини військовослужбовця. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

За приписами статті 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування щодо порушення дисципліни позивачем, не проводилося.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.01.2024 №16 (з основної діяльності) ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за низьку виконавчу дисципліну та порушення вимог ст. 11, 16, абзацу 5 ст. 110 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та оголосити йому дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

Щодо фактичних обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у спірному наказі вказано, що заступником командира військової частини НОМЕР_4 з озброєння начальником технічної частини майором ОСОБА_12 не було організовано евакуацію БМП-2 заводський № Х07ЖТ0054 (148) для переміщення до ремонтно-відновлювального батальйону.

У свою чергу, позивач стверджує, що в момент виникнення необхідності евакуації БМП- 2, подачі заявки та намаганні здійснити переміщення БМП-2, позивач перебував за 70 км від точки погрузки БМП-2 та виконував завдання стосовно ремонту поламаної техніки та взагалі не знав про наявність вказаної проблеми.

З позовної заяви вбачається, що 22 грудня 2023 року начальником бронетанкової служби військової частини НОМЕР_4 старшим лейтенантом ОСОБА_5 на ім`я начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_2 було подано заявку. Відповідно до тексту вказаної заявки, ОСОБА_6 просив виділити евакуаційну техніку, а саме (трал) для переміщення БМП-2 заводський №Х07ЖТ0054, стройовий №148 (ЗМР), з населеного пункту Чорний Ріг Чернігівської області до населеного пункту Покошичі (РВБ) Чернігівської області для проведення ремонту котла підігріву, стартера та коробки передач. Також у заявці зазначено контактну особу: молодшого сержанта ОСОБА_7 та вказано його номер телефону.

Як відомо позивачу, 22 грудня 2023 року було виділено трал для переміщення БМП-2, однак внаслідок технічної несправності самостійно БМП-2 не змогла заїхати на трал, у зв`язку з чим техніку не вдалося евакуювати. Увечері 22 грудня 2023 року зазначена інформація була повідомлена позивачу техніком третьої роти ОСОБА_13 .

Враховуючи викладене 23 грудня 2023 року начальник бронетанкової служби старший лейтенант ОСОБА_5 подав ще одну заявку на ім`я начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_2 з проханням виділити евакуаційну техніку, а саме (КТЕл) для переміщення БМП-2 заводський № НОМЕР_7 , стройовий №148 (ЗМР) з населеного пункту Чорний Ріг Чернігівської області до населеного пункту Покошичі (РВБ) Чернігівської області для проведення ремонту котла підігріву, стартера та коробки передач, у зв`язку з неможливістю погрузити на ТРАЛ. Також у заявці зазначено контактну особу: молодшого сержанта ОСОБА_7 та вказано його номер телефону.

Позивач також повідомив, що 22 грудня 2023 року позивачу зателефонував командир батальйону підполковник ОСОБА_8 , якому ОСОБА_1 доповів про вищезазначений випадок, однак командир по телефону оголосив Позивачу «Догану» та повідомив, що підведе його під службову невідповідність.

Слід зазначити, що вищевказані обставини не спростовані відповідачем. Відзив на адміністративний позов не містить жодних заперечень щодо викладених фактів.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії письмових доказів, зокрема письмові матеріали стосовно питання не організації евакуації БМП-2 заводський №Х07ЖТ0054 (148) для переміщення до ремонтно-відновлювального батальйону у період 22-23 грудня 2023 року (пояснення, листи, заявки, звернення, накази, журнали, тощо); усі наявні письмові докази, на підставі яких прийнято наказ від 03.01.2024 року № 16 (з основної діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 », в частині, що стосується прав та обов`язків військовослужбовця майора ОСОБА_1 , тощо.

Цією ж ухвалою суду зобов`язано військову частину НОМЕР_2 надати витребувані докази протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Між тим, представником військової частини НОМЕР_2 на виконання ухвали суду від 05.02.2024 року надано лише належним чином засвідчену копію рапорту командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_2 від 23.12.2023 за реєстраційним №38447 та оскаржуваного наказу.

Отже, доводи позивача щодо відсутності його у місці перебування техніки, що потребувала евакуації, а також відсутності інформації про необхідність її евакуації, відповідачем не спростовані.

Як було зазначено, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, а також його наслідки.

В оскаржуваному наказі, а також рапорті командира військової частини НОМЕР_2 не зазначено, що саме у вказаних обставинах мав вчинити позивач та, з огляду на низьку виконавчу дисципліну, не вчинив.

Між тим, як вбачається з матеріалів позову, в момент поломки БМП-2, 22.12.2023 року було здійснено виїзд евакуаційної техніки, а саме трал. Однак внаслідок неможливості самостійно заїхати на трал, 23.12.2023 року було організовано подачу евакуаційної техніки (КТЕл) з метою переміщення БМП-2. Тобто, дії по евакуації БМП-2 заводський № Х07ЖТ0054 (148) вчинялись.

З огляду на встановлено слідує, що вина ОСОБА_1 у відсутності організації евакуації БМП-2 заводський № Х07ЖТ0054 (148) для переміщення до ремонтно-відновлювального батальйону, що виразилось у низькій виконавчій дисципліні та порушенні вимог ст. 11, 16, абзацу 5 ст. 110 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідачем не доведена.

Крім того, суд вважає слушним зауваження представника позивача, що накази з питань щодо притягнення військовослужбовців та працівників до дисциплінарної відповідальності видаються з адміністративно-господарської діяльності, що передбачено підпунктом 2.3.5. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124. Тоді як наказ від 03.01.2024 року №16 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 видано з основної діяльності.

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_2 при прийняті оскаржуваного наказу не дотримані вимоги Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03.01.2024 року № 16 (з основної діяльності) про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 в частині що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , а саме пунктів 1, 4, є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у період з 04.04.2024 року по 07.04.2024 року у відрядженні, а з 08.04.2024 року по 12.04.2024 року у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 15 квітня 2024 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03.01.2024 року № 16 (з основної діяльності) про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 в частині, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , а саме пунктів 1, 4.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук