Справа № 240/27718/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/27718/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 28.01.2023 по 03.03.2023, з 07.04.2023 по 26.06.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 28.01.2023 по 03.03.2023, з 07.04.2023 по 26.06.2023 з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 28.01.2023 по 03.03.2023 та з 07.04.2023 по 26.06.2023 приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі Військової частини НОМЕР_1 , а тому мав право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), у збільшеному до 100 000 грн розмірі, однак така йому виплачувалася не у повному обсязі. Не погоджуючись із розміром отриманої додаткової винагороди, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 12.10.2023 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі.

27.12.2023 від представника Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина) до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на безпідставність та необґрунтованість. Пояснює, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є бойовий наказ, журнал бойових дій та рапорт командира про участь кожного військовослужбовця у бойових діях та виконанні бойових (спеціальних завдань). Разом з тим вказує, що додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн, виплачується військовослужбовцям у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Встановлено, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2022 №319 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини.

На підставі наказів №327 від 01.12.2023 та №331 від 05.12.2023 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини позивач приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з наказом №30 від 28.01.2023 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини ОСОБА_1 , який брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в смузі відповідальності оперативного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", вибув зі складу сил та засобів до оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Наказом №69 від 06.03.2023 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини позивач, який брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в смузі відповідальності оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", вибув зі складу сил та засобів на стаціонарне лікування до військово-медичного клінічного центру м.Дніпро, у зв`язку з хворобою.

Як свідчить зміст довідки тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини № НОМЕР_2 від 07.08.2023, позивач у період з 28.01.2023 по 03.03.2023, з 07.04.2023 по 26.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території населеного пункту: село Залізнянське Донецької області.

Відповідно до довідки-розрахунку №7536 від 15.12.2023 позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду у таких розмірах: у лютому 2023 року за січень 2023 року - 30 000,00 грн; у березні 2023 року за лютий 2023 року - 30 000,00 грн; у квітні 2023 року за березень 2023 року - 0,00 грн; у травні 2023 року за квітень 2023 року - 73 000,00 грн; у червні 2023 року за травень 2023 року - 100 000,00 грн та у липні 2023 року за червень 2023 року - 0,00 грн.

Тобто у оскаржуваний період позивач разом із грошовим забезпеченням отримував додаткову винагороду передбачену Постановою №168.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу розміру отриманої виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 28.01.2023 по 03.03.2023, з 07.04.2023 по 26.06.2023. Позивач вважає, що йому виплачено таку винагороду не у повному обсязі, а тому з метою захисту порушених, на його думку прав, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

У свою чергу, 23.06.2022 Міністром оборони України було прийнято окреме доручення №912/3/29 від 23.06.2022 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (далі - Доручення), яке доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 2 Доручення визначено, що

"на період дії воєнного стану військовослужбовців (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантом вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановити виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби)".

Пунктом 3 Доручення №912/3/29 визначено, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), про участь кожного військовослужбовця (у тому числі із доданих або оперативно- підпорядкованих підрозділів) у бойових діях у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Отже, підтверджуючими документами безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії є бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Як вже зазначалося, позивачу нарахована та виплачена, передбачена Постановою №168 додаткова винагорода у таких розмірах: у лютому 2023 року за січень 2023 року - 30 000,00 грн; у березні 2023 року за лютий 2023 року - 30 000,00 грн; у квітні 2023 року за березень 2023 року - 0,00 грн. Також, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду (бойові) у травні 2023 року за квітень 2023 року - 73 000,00 грн; у червні 2023 року за травень 2023 року - 100 000,00 грн та у липні 2023 року за червень 2023 року - 0,00 грн. Нарахування та виплата вказаних коштів, підтверджується довідкою-розрахунком №7536 від 15.12.2023, яка міститься в матеріалах справи.

Втім позивач вважає, що така винагорода у вказаний період повинна обраховуватися із 100 000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях.

Тобто, спір між сторонами виник з приводу розміру нарахованої додаткової винагороди, і слугувало підставами для звернення до суду.

Як вже зазначалося, що підтверджуючими документами безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії є бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира.

З приводу виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 28.01.2023 по 03.03.2023, суд вважає за необхідне вказати наступне.

За матеріалами справи, згідно з наказом №30 від 28.01.2023 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини позивач, який брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в смузі відповідальності оперативного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", вибув зі складу сил та засобів до оперативно-тактичного угрупування "Соледар".

При цьому, за січень 2023 року позивач отримав додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. Підтверджуючи документи безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у січні - лютому 2023 року в матеріалах справи відсутні, зокрема бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира, а тому підстав для обрахунку додаткової винагороди за січень 2023 року зі 100 000 грн на місяць безпосередньо участі у бойових діях відсутні.

За документами, які містяться в матеріалах справи (рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 стрілецького батальйону, відомості обліку особового складу, витяг з наказу №1848 від 05.03.2023), позивач в з 01 по 28 лютого 2023 року проходив військову службу, та облікований у відомостях обліку особового складу за позначкою "ВС", у зв`язку із чим, на підставі витягу з наказу №1848 від 05.03.2023 правомірно отримав додаткову винагороду із розрахунку 30 000 грн на місяць пропорційно часу проходження служби.

З 01.03.2023 по 07.04.2023, позивач проходив реабілітацію після хвороби, про що свідчать відомості обліку особового складу 1 стрілецького батальйону за березень 2023 року. Відомості про отримання бойової травми відсутні.

Враховуючи викладене, підстави для нарахування позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, із розміру 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях відсутні. Доводи позивача не обґрунтовані відповідними письмовими доказами.

Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 07.04.2023 по 26.06.2023, суд вважає за необхідне вказати наступне

Відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_3 від 04.05.2023, який винесений на підставі рапорту командира НОМЕР_4 стрілецького батальйону та відомостей обліку особового складу, ОСОБА_1 здійснено обрахунок додаткової винагороди з 07.04.2023 по 09.04.2023 з розрахунку 30 000 грн на місяць пропорційно часу проходження військової служби. На підставі бойового наказу №10/378 7 дск позивач брав безпосередню участь у бойових діях з 10.04.2023 по 31.05.2023, про що свідчать відомості обліку особового складу за квітень травень 2023 року, а тому обрахунок додаткової винагороди здійснено позивачу з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях.

Тобто, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду за квітень-травень 2023 року у відповідному та належному розмірі, встановленому Постановою №168.

При цьому, як пояснює представник відповідача у відзиві на позов, позивач в період з 01.06.23 по 26.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, проте 27 червня 2023 року, самовільно залишив військову частину, про що свідчить наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини № НОМЕР_5 від 27.06.2023. На підставі наказу №184 від 27.06.2023 позивачу призупинена виплата грошового забезпечення.

У порядку визначеному Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, керуючись Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 у військовій частині за фактом самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу проведено службове розслідування за результатами якого складено акт службового розслідування та винесено наказ №3342 від 12.07.2023 за його підсумками.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивач, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 11, 12, 16, 49, 128, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби в умовах воєнного стану, 27 червня 2023 року самовільно залишив без поважних причин місце розташування підрозділу 3 стрілецької роти 1 розташування та по теперішній час до підрозділу не прибув.

З огляду на що, підпунктами 2.1-2.2 пункту 2 вказаного наказу, зобов`язано подати рапорт про позбавлення премії позивача за червень місяць 2023 року, на підставі пункту 5 розділу XVI Порядку №260 та рапорт про позбавлення додаткової винагороди молодшого сержанта ОСОБА_1 за червень місяць 2023 року, відповідно до Постанови №168 та Порядку №260.

Проаналізувавши викладене, суд вважає, що військовою частиною, відповідно до п.15 Порядку №260, правомірно призупинено позивачу, який самовільно залишив місце служби, виплату грошового забезпечення та відповідно до п.п.9,4 п.9 Окремого доручення не включено до наказу про виплату додаткової винагороди за цей місяць.

Пунктом 144-1 розділу IV "Призначення на посади та звільнення з посад" Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, (далі Положення №1153/2008) визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що враховуючи викладені обрахунки, які обґрунтовані відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, у позивача відсутні правові підстави для обрахунку отриманої додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях у оскаржуваний період.

З огляду на що, порушене право позивача у даних спірних правовідносин відсутнє.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 16 квітня 2024 р.