Справа № 380/29853/23
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 рокусправа № 380/29853/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ 43968090), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 30.08.2023 №0-1301 про податкове зобов`язання сплати податку на додану вартість в вироблених в Україні товарів на суму 174421,00грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує на те, що прийняття спірної вимоги пов`язано із складенням податкового повідомлення - рішення від 08.06.2005 №11132/10/71-2, яке не є узгодженим, а отже спірна вимога прийнята передчасно. Так як постановою Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 у справі №5/2074-12/346 позов СПД-ФО ОСОБА_1 задоволено частково, визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2015 № 11132/10/17-2; відшкодовано бюджетну заборгованість з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00 грн.; визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2005 № 11132/10/17-2 в частині 2278,64 грн. донарахованого податку на додану вартість та 957,03 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Також позивачка зазначає, що на виконання постанови суду вона 27.06.2023 отримала кошти в сумі 174421,00грн. А отже, на думку позивача, прийнята контролюючим органом вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 04.12.2023 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відповідач - Головне управління ДПС у Львівській області з позовними вимогами не погоджується, вважаючи їх необґрунтованими, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, наголошуючи, зокрема на те, що із інтегрованої картки платника ОСОБА_1 внаслідок проведення операції відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за рішенням суду виник податковий борг в сумі 174 421,00 грн. На даний час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу (узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у термін). На дату формування вимоги у платник знаходився на загальній системі оподаткування та не перебував в стані припинення чи ліквідації. За положеннями пункту 4 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу. Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується не лише на підставі актів документальних перевірок. Відображення в інформаційній системі фіскального органу даних про наявність у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску є самостійною і достатньою підставою для формування вимоги про сплату боргу. З урахуванням вищевикладеного, ГУ ДПС у Львівській області вважає вимоги викладені в позовній заяві ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа звернулась до Господарського суду Львівської області із позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова, Відділення державного казначейства у Франківському районі м. Львова про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень в частині 174421,00 грн. та в частині 3530,00 грн. донарахованого податку на додану вартість та 1458,00 грн. штрафних санкцій і зобов`язання ВДК у Франківському районі м. Львова відшкодувати бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 174421,00 грн.

Постановою Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 року у справі № 5/2074-12/346 позов СПД-ФО ОСОБА_1 задоволено частково, визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2015 № 11132/10/17-2; відшкодовано бюджетну заборгованість з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00 грн.; визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2005 № 11132/10/17-2 в частині 2278,64 грн. донарахованого податку на додану вартість та 957,03 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 у справі № 5/2074-12/346 - залишено без змін.

07.03.2006 Господарським судом Львівської області видано виконавчий лист № 5/2074-12/346 про відшкодування бюджетної заборгованості з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 15.05.2007 року касаційну скаргу ДПІ у Франківському районі м. Львова - залишено без задоволення, касаційне подання прокуратури Львівської області - залишено без задоволення, а постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 року по справі № 5/2074-12/346 - залишено без змін.

Виконавчий лист від 07.03.2006 по справі № 5/2074-12/346 про стягнення 174421,00 грн. було пред`явлено позивачем до виконання 10.05.2006.

27.06.2023 на виконання виконавчого листа від 07.03.2006 по справі № 5/2074-12/346, виданого Господарським судом Львівської області Державною казначейською службою України позивачці виплачено бюджетну заборгованість в розмірі 174421,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №27/06/2023.

30.08.2023 сформовано вимогу №0-1301 про сплату податкового боргу в сумі 174421,14 грн. з податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) , код класифікації доходів бюджету 14060100.

Вважаючи спірну податкову вимогу протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня, (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до положень статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з пп. 60.1.4 п. 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Із процитованого видно, що вимога вважається відкликаною якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 21.06.2022 у справі №240/6321/20, від 19.04.2023 у справі №240/18522/21, від 17.11.2021 та від 15.06.2023 у справі № 160/15095/20.

Суд вказує, що відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (абз.1).

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4).

Так, суд встановив, що прийняттю вимоги від 30.08.2023 №0-1301 про сплату податкового боргу про податкове зобов`язання сплати податку на додану вартість в вироблених в Україні товарів на суму 174421,00грн. передувало прийняття податкового повідомлення - рішення від 08.06.2015 № 11132/10/17-2.

Водночас, суд бере до уваги, що постановою Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 року у справі № 5/2074-12/346 позов СПД-ФО ОСОБА_1 задоволено частково, визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2015 № 11132/10/17-2; відшкодовано бюджетну заборгованість з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00 грн.; визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2005 № 11132/10/17-2 в частині 2278,64 грн. донарахованого податку на додану вартість та 957,03 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Постанова набрала законної сили 07.06.2006.

Крім того, з платіжної інструкції N 27/06/2023 від 27.06.2023 видно, що на користь ФОП ОСОБА_1 відшкодовано бюджетну заборгованість в розмірі 174421,00 грн. за виконавчим листом №5/2074-12/346, виданим 07.03.2006 Господарським судом Львівської області.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що у позивачки відсутній податковий борг, який зазначений як підстава для прийняття спірної вимоги.

Таким чином, вказане є підставою для визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 30.08.2023 №0-1301 про наявність у позивачки боргу з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів на суму 174421,00грн.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судові витрати у розмірі 1744,21грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки судових витрат в сумі 10000,00грн.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Будь-яких інших доказів, зокрема щодо фактичної оплати позивачем наданих доказів (рахунок на оплату, платіжні доручення, тощо), окрім вищезазначених, представником позивача з позовною заявою надано не було.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вищевказані висновки зазначені в постанові Верховного суду від 08 квітня 2020 року по справі № 922/2685/19.

За змістом частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, складові якої визначаються частиною 3 статті 134 КАС України. Водночас, необхідною умовою для відшкодування цих витрат є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у строки, визначені частиною 7 статті 139 КАС України.

Таким чином, ураховуючи неподання позивачем до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не надання документів щодо оплати послуг зазначених у Договорі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2019 по справі №810/1502/18.

Оскільки позивач суду не надав доказів витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне відмовити у їх стягненні.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 30.08.2023 №0-1301 про податкове зобов`язання сплати податку на додану вартість в вироблених в Україні товарів на суму 174421,00грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1744 (одна тисяча сімсот сорок чотири) гривні 21 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.