Справа № 379/275/24
Суддя: Зінкін В. І.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 379/275/24
Провадження № 2-а/379/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 1 роти 2 батальйону підрозділу Патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капрала поліції Бесараба Євгена Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 27.02.2024 серії ЕНА № 1534836 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с. 1-2) та, уточнивши його (а.с. 11-12), просить скасувати постанову поліцейського 2 взводу 1 роти 2 батальйону підрозділу Патрульної поліції в м. Біла Церква капрала поліції Бесараба Євгена Володимировича серії ЕНА № 1534836 про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що вважає застосоване до нього постановою поліцейського патрульної поліції стягнення незаконним, неправомірним та необґрунтованим з огляду на відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме ознак умислу та необережності (згідно ст. 9 КУпАП), що мотивоване наступним.

Так, 27.02.2024 року близько 12 год. 24 хв., керуючи транспортним засобом OPEL CORSA, д.н. НОМЕР_1 , він виїхав на перехрестя проспекту Незалежності, 68 в м. Біла Церква на зелений сигнал світлофору, що дозволяє рух та відповідно до п. 16.8. ПДР, їхав в наміченому напрямку, також керуючись ПДР зі швидкістю 40 км/год, жовтий сигнал світлофора загорівся безпосередньо в момент проїзду ним перехрестя та подальшої зупинки працівниками поліції близько 12 год. 25 хв. 27.02.2024 року, які в свою чергу, рухались позаду нього, на відстані біля 30 метрів.

Разом з ним в транспортному засобі перебував його син, ОСОБА_2 , який може підтвердити, що він рухався на зелений сигнал світлофора, а екіпаж поліцейських, рухаючись на значній відстані від нього в момент виїзду на перехрестя, не бачив сигнал світлофора в момент безпосереднього виїзду.

Після зупинки транспортного засобу OPEL CORSA, д.н. НОМЕР_1 , він намагався пояснити поліцейському, що не порушив правил дорожнього руху, передбачених п.8.7.3г ПДР та рухався на зелений сигнал світлофору у відповідності пункту 16.8 ПДР України, в якому визначено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте поліцейський не зважав на його пояснення та виписав постанову.

Вважає, що він не порушив правил дорожнього руху, передбачених п.8.7.3г ПДР України. Дії поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП протиправними, а постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Поліцейський проігнорував очевидну відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях, а саме складових умислу чи необережності, - та, всупереч твердженням ст.9 КУпАП, склав постанову.

На підставі викладеного, вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю через відсутність складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 34-40) представник відповідачів за довіреністю ОСОБА_3 зазначав, що в даному позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, у позові позивач зазначає, що постанова підлягає скасуванню з наступних підстав: постанова не відображає дійсних обставин справи та відповідачем було порушено порядок розгляду справи, передбачений КУпАП та не було з`ясовано, чи було дійсно вчинене адміністративне правопорушення.

Вважає, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, з огляду на таке.

Відповідно до постанови водій ОСОБА_1 , 27.02.2024 о 12 год 16 хв у м. Біла Церква, по проспекту Незалежності, поблизу будинку № 68, керуючи автомобілем «Opel corsa», д.н. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофору жовтого кольору, чим порушив п. 8.7.3 г) ПДР, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 8.7.3.е), ПДР ввімкнений сигнал світлофору жовтого кольору забороняє рух та попереджає про зміну сигналів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП - Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тощо тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зауважує, що 27.02.2024 відповідач-1, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції разом зі своїм напарником, здійснюючи патрулювання визначеної території м. Біла Церква, безпосередньо стали свідками вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення, та під час розгляду справи позивача було ознайомлено із доказами вчинення ним правопорушення, а саме відео проїзду на жовтий забороняючий сигнал світлофора, на якому чітко видно державний номерний знак автомобіля позивача та безпосередньо початок руху і виїзд па перехрестя на забороняючий сигнал, де останній перед проїздом світлофору навмисно прискорився. Позивач у своїх поясненнях факт проїзду на забороняючий сигнал жовтого кольору не визнавав, не зважаючи на беззаперечні докази, крім того навмисно затягував розгляд справи з метою уникнення адміністративної відповідальності, а отже вина особи у вчиненні правопорушення на момент розгляду справи є доведеною в повному обсязі (зафіксовано па відеореєстратор службового автомобіля 70mаі d06f5b2 та нагрудні відеореєстратори поліцейських моторола 477192, 476445). Також після винесення оскаржуваної постанови позивач поводив себе грубо і нетактовно, погрожував поліцейським, хотів зіпсувати бланкову продукцію під час його ознайомлення з оскаржуваною постановою та наполягав на тому, що нібито поліцейські мають виносити постанову за місцем його проживання.

Отже, зупинивши вищезазначений транспортний засіб, за порушення водієм вимог п. 8.7.3.г) ПДР, відповідач-1 назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, пояснив водію підставу зупинки. Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 27.02.2024 Правил дорожнього руху було розглянуто відповідачем-1 на місці вчинення правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем-1 було роз`яснено позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, оглянувши наявний відеозапис в матеріалах справи, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, що в межах санкції даної статті. Після чого позивача було ознайомлено з винесеною постановою, та повідомлено йому порядок її оскарження, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Слід звернути увагу, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлену ст. 245, 276, 279, 280 КУпАП. Водночас, позивач не доводить дані обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Зауважує, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017.

Зауважує, що під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі та у межах, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 32, ст. 35 Закону «Про Національну поліцію», ст. 222, 245, 251, 252, 278, 279 КУпАП, положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. Такі дії поліцейського не можуть бути визнані незаконними, оскільки вони прямо передбачені та регламентовані чинним законодавством України. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні № 754/13572/16 від 26.09.2017.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини 4 статті 258 КУпАП.

Зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, пояснив, що відповідно до чинного законодавства інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці, де він несе службу в той час.

Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який вданому випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП чи УПП у Київській області ДПП (які не мають повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови).

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Таким чином, згідно з положеннями частин 2, З, 4, 5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи відносно Позивача.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що винесення постанови відповідачем в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення позивачем було здійснено відповідно до та в межах чинного законодавства.

З огляду на викладене, зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у тому числі щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

У поданій відповіді на відзив (а.с. 44-45) позивач зазначив, що не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин викладених в ньому, з огляду на наступне.

У відзиві представником відповідача 1 та 2 хибно вказано, що позивач навмисно прискорився, проїжджаючи світлофор, навмисно затягував розгляд справи, погрожував поліцейським та поводив себе грубо. Позивач вважає, що вказані дії є наклепом та порушують ст.34 Конституції України щодо нього, оскільки кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У даній ситуації позивач відстоював свою позицію та не погоджувався з порушенням ним ч. 2 ст. 122 КУпАП під час дорожнього руху.

Зауважив, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити відхилення інших доказів.

Наполягає на тому, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв, а у реалізації його прав, передбачених ч. 1 ст.268 КУпАП йому було відмовлено.

Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що 27.02.2024 він рухався по вул. Леваневського зі швидкістю приблизно 45 км/год. Він бачив зелений колір світлофору коли доїжджав до лінії розмежування, після якого є перехрестя. Він бачив попереджувальні знаки, гадав, що в нього є ще 2-3 секунди часу і він встигає. Потім включився жовтий колір, але він змушений був завершити рух, оскільки вже не міг зупинити автомобіль через те, що позаду їхав автомобіль поліції на відстані не більше 15 метрів. Якби він різко загальмував виникла б аварійна обстановка. На момент просування на лінію розмежування горів зелений сигнал, а коли він вже заїхав, включився жовтий сигнал. Він пришвидшився вже після того, як пересік стоп лінію. Він проїхав перехрестя, його наздогнали працівники поліції. Працівник поліції відмовився відбирати в нього пояснення. Він отримав копію постанови. На екземплярі працівників поліції написав, що не згоден.

Представник за довіреністю відповідача - поліцейського 2 взводу 1 роти 2 батальйону підрозділу патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капрала поліції Бесараба Євгена Володимировичата відповідача - Департаменту патрульної поліції Сорока К.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві. Крім того, зазначив, що позивачу запропонували надати пояснення на окремому аркуші, але позивач хотів у графі постанови: «копію постанови отримав» написати, що він не згоден.

Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що 27.02.2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти 2 батальйону підрозділу патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капралом поліції Бесарабом Євгеном Володимировичембуло винесено постанову серії ЕНА № 1534836 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн (а.с. 3-4).

З постанови вбачається, що 27.02.2024 року о 12:16:28 год. в м. Біла Церква по проспекту Незалежності, 68, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом OPEL CORSA, д.н. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.г. ПДР України.

У постанові зазначено в графі 7 «до постанови додаються»: відео з Бк МОТОРОЛА 477192, 476445 та відео з регістратора 70МАІ d06f5b2, у графі 8 «права за ст. 268 та строк оскарження за ст. 289 КУпАП мені роз`яснено» - підпис позивача відсутній, та в графі 9 «Копію постанови мною отримано» - підпис позивача також відсутній.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306(далі -ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пп. 8.7.1, 8.7.2, 8.7.3 п. 8.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), світлофори (додаток 3) призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.

На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору.

У світлофорах з вертикальним розташуванням сигналів сигнал червоного кольору - зверху, зеленого - знизу, а з горизонтальним: червоного - ліворуч, зеленого - праворуч.

Світлофори з вертикальним розташуванням сигналів можуть мати одну або дві додаткові секції з сигналами у вигляді зеленої стрілки (стрілок), що розташовуються на рівні сигналу зеленого кольору.

Сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.

Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;

г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.

Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух;

є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу;

ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі;

з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Частиною 2 статті 122 КУпАП України передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП стали встановлені відповідачем обставини щодо проїзду позивачем регульованого перехрестя на забороняючий сигнал світлофора «жовтий» при керуванні транспортним засобом OPEL CORSA, д.н. НОМЕР_1 , що є порушенням п. 8.7.3г Правил дорожнього руху.

На підтвердження факту вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення відповідачем надані відеоматеріали з реєстратора автомобіля патрульної поліції 70МАІ d06f5b2, та боді камер поліцейських МОТОРОЛА № 477192 та № 476445.

В ході відтворення відеоматеріалів з реєстратора патрульного автомобіля 70МАІ d06f5b2, долученого представником відповідача до матеріалів справи, встановлено, що позивач керував транспортним засобом OPEL CORSA, д.н. НОМЕР_1 та наближався до регульованого перехрестя, при цьому на світлофорі був увімкнений зелений миготливий сигнал світлофора, який в подальшому перемкнувся на жовтий. Водночас позивач, маючи належну оглядовість та можливість бачити сигнали світлофора, оцінюючи дорожню обстановку, маючи достатню відстань перед перехрестям для зупинки під час зеленого миготливого сигналу, не здійснив зупинку, а продовжив рух вже на жовтий забороняючий сигнал світлофора до перехрестя та безпосередньо проїзд перехрестя, при цьому закінчив проїзд перехрестя на червоний заборонений сигнал світлофора.

З відеозапису вбачається, що жовтий сигнал світлофора увімкнувся на достатній відстані для здійснення позивачем повної зупинки транспортного засобу в передбаченому п.8.10 ПДР України місці, а саме перед стоп-лінією, не застосовуючи при цьому екстреного гальмування.

Будь-які транспортні засоби перед автомобілем позивача, чи за ним, крім автомобіля працівників поліції, до перехрестя, в одному напрямку руху з ним, не рухались.

За викладених обставин, суд дійшов однозначного висновку про те, що вказаним відеозаписом зафіксовано проїзд автомобіля OPEL CORSA, д.н. НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 , на заборонний жовтий сигнал світлофора.

При цьому, суд зауважує на неможливості розповсюдження на дану ситуацію п.8.11 Правил дорожнього руху України, що дозволяє водіям при увімкненні жовтого сигналу світлофору рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху у випадку, коли вони не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування.

У даному випадку, відеозаписом з реєстратора автомобіля патрульної поліції 70МАІ d06f5b2 підтверджується, що позивач в`їжджав на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, а не завершував маневр.

Одночасно, стверджувати про те, що позивач міг створити аварійну обстановку екстреним гальмуванням також неможливо, оскільки як перед автомобілем позивача, так і за ним, крім автомобіля працівників поліції, який був на далекій відстані, інші транспортні засоби не рухались. Це також підтверджується наданим суду відповідачем відеозаписом.

Наразі, надані відповідачем суду відеоматеріали з реєстратора автомобіля патрульної поліції 70МАІ d06f5b2 та нагрудних камер поліцейських МОТОРОЛА № 477192 та № 476445, суд вважає належними та допустимими доказами по даній справі.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Дані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Згідно ст.ст. 72,73,74 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, надані відповідачем відеозаписи є доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні наведених норм, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок про те, що відеоматеріали з місця вчинення адміністративного правопорушення є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі№536/583/17, від 29 травня 2018 року у справі № 727/6565/17, від 11 липня 2019 року у справі № 686/15730/16-а.

Також, вирішуючи справу, суд враховує, що відеоматеріалами з місця вчинення адміністративного правопорушення підтверджується, що позивач був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення, йому роз`яснено його права, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, йому було надано для огляду докази вчинення правопорушення.

.

Щодо доводів позивача в частині процедурних порушень відповідачем при складанні оскаржуваної постанови, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою установлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Таким чином, поліцейським підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що поліцейський мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення (в даному випадку в місці зупинення правопорушника) та винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Основною умовою під час розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (правова позиція Верховного Суду, яка викладена в постановах від 29.04.2020 року по справі № 283/2460/16-а та від 17.03.2020 року по справі № 334/8803/16-а).

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач здійснював проїзд на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора, не зупинивши свій транспортний засіб у місці, визначеному пунктом 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги пункту 8.7.3.г ПДР України і правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

За таких обставин в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких підстав суд вважає, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА № 1534836 є законною та скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 2, 72-74, 77, 90, 139, 242, 244 - 246, 286, 272, 293, 295 КАС України, статтями 7, 9, 122 ч. 2, 245, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 1 роти 2 батальйону підрозділу Патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капрала поліції Бесараба Євгена Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 27.02.2024 серії ЕНА № 1534836 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

ГоловуючийВ. І. Зінкін