Справа № 160/21855/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
29.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 93-тя окрема механізована бригада « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в період з 18.11.2022 року по 11.05.2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги в розмірі 100 000 грн за жовтень 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за період з 18.11.2022 року по 11.05.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману додаткову грошову допомогу в розмірі 100 000 грн за жовтень 2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
В обгрунтування позовних вимог представником позивача зазначено про таке. У період з листопада 2022 року позивачу було призупинене грошове забезпечення, а також не виплачена заборгованість за час виконання обов`язків військової служби за жовтень 2022 року у розмірі 100 00,00 грн. Згідно з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 №329 від 12.05.2023 року позивача 11.05.2023 року звільнено з військової служби. Згідно даного наказу позивачу не призначено грошове забезпечення за час безпідставного включення його до списків осіб, що самовільно залишили військову частину у період з 04.11.2022 року по 11.05.2023 року. Представником позивача також вказано, що презюмується, що позивачу без підстав призупинено проходження військової служби, що підтверджується і прийняттям постанови від 10.05.2023 року (про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення), тому позивачу повинне бути виплачене недоотримане грошове забезпечення. Разом з тим, позивач у жовтні 2022 року виконував бойові завдання в зоні їх проведення, брав безпосередню участь у бойових діях, а тому має право на додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. Через включення позивача до списків осіб, що самовільно залишили в/ч у листопаді 2022 року, йому не призначали виплату додаткової грошової винагороди за жовтень 2022 року, що є протиправним, адже у жовтні 2022 року не існувало жодних підстав для невиплати позивачу такої винагороди.
У зв`язку з такою бездіяльністю відповідача, виникла необхідність у зверненні до суду для захисту своїх прав.
Ухвалою від 04.09.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суддею Захарчук-Борисенко Н.В., одноособово.
Цією ж ухвалою витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наступних документів: грошової довідки/атестату про грошові виплати старшому солдату ОСОБА_1 за весь час перебування у військовій частині НОМЕР_1 ; довідки про доходи за останні два місця перед місяцем звільнення ОСОБА_1 ; витяг з Наказу про призначення виплат основної грошової допомоги старшому солдату ОСОБА_1 ; Витяг з Наказу про зупинення виплат основної грошової допомоги старшому солдату ОСОБА_1 ; Витяг з Наказу про призначення виплат додаткової грошової допомоги старшому солдату ОСОБА_1 ; Витяг з Наказу про зупинення виплат додаткової грошової допомоги старшому солдату ОСОБА_1 ; Витяг з Наказу про зупинення виплат грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_1 у період з листопада 2022 року по травень 2023 року включно; Витяг з Наказу про включення до списків військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (по стройовій частині); Витяги з Наказів про залучення старшого солдата ОСОБА_1 до складу сил і засобів захисту України , цілісності і Державного суверенітету від повномасштабного вторгнення військ рф; Витяги з бойових журналів, що містять інформацію про час та місце виконання старшим солдатом ОСОБА_1 бойових завдань.
01.01.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначив про необгрунтованість доводів відповідача щодо законності зупинення виплат у період з 18.11.2022 року по 11.05.2023 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до витягу з Наказу №41 командира в/ч НОМЕР_1 від 25.02.2022 року ОСОБА_1 вважати таким, що з 25.02.2022 року зараховано до списків особового складу в/ч та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 26.02.2022 року., та з 25.02.2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом №295 командира в/ч НОМЕР_1 від 04.11.2022 року (по стройовій частині) відповідно до підпункту 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ (якщо військовослужбовці відсутні понад 10 діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі) ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу в/ч, з 04.11.2022 року.
У матеріалах справи наявне також свідоцтво про хворобу №165-п на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого останнього визнано непридатним до військової служби.
Відповідно до витягу з Наказу №329 командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.05.2023 року старшого солдата по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, на підставі наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 12.05.2023 року 132-рс, звільненого у відставку відповідно до підпункту «б» п. 2 чи. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби: непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку), вважати таким, що здав справи та посаду 12.05.2023 року. З 11.05.2023 року виключено зі списків особового складу в/ч, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 12.05.2023 року. Окрім іншого, у наказі зазначено, що самовільно залишав в/ч з 04.11.2022 року по 11.05.2023 року. Термін самовільного залишення не враховувати до вислуги років.
25.05.2023 року представник позивача подала запит (повторно !!!) до 93 окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо надання копій витягів та актів, що стосуються позивача.
Вважаючи протиправними дії в/ч щодо невиплати грошового забезпечення за спірний період, а також додаткової винагороди за жовтень 2022 року, позивач звернувся до суду зданим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Пунктом 144-1 Положення №1153 регламентовано, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Разом з тим положеннями ч.2 ст. 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Відповідно до п. 15 розділу І Порядку №260 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
З наведених правових положень вбачається обов`язок командира військової частини щодо відновлення прав військовослужбовців у разі закриття щодо них кримінального провадження відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України шляхом видання відповідного наказу та продовження військової служби, зарахування строку призупинення військової служби до вислуги років, до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, поновлення пільг і соціальних гарантій, виплати недоотриманого грошового та здійснення недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення.
Оскільки кримінальне провадження відносно позивача закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, то відповідно до положень абз. 8,9 частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідач протиправно не здійснив нарахування ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.11.2022 року по 11.05.2023 року.
Щодо виплати грошового забезпечення за жовтень 2022 року у розмірі 100 000,00 грн.
Зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідачем жодним чином не викладено аргументи щодо наявності/відсутності підстав для виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за жовтень 2022 року.
Одночасно, ухвалою від 04.09.2023 року судом витребовувалися у відповідача наступні документи, зокрема, Витяги з Наказів про залучення старшого солдата ОСОБА_1 до складу сил і засобів захисту України , цілісності і Державного суверенітету від повномасштабного вторгнення військ рф; Витяги з бойових журналів, що містять інформацію про час та місце виконання старшим солдатом ОСОБА_1 бойових завдань.
Станом на день прийняття рішення по справі, відповідачем випробовувані документи не надані.
Суд вказує, що військовослужбовцям, військову службу яким призупинено, виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються в сили прямої вказівки закону України, а до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №69 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі - Постанова №168).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
При цьому, представником позивача по тексту позовної заяви зазначено, що через включення позивача до списків осіб, що самовільно залишили в/ч у листопаді 2022 року, позивачу не призначали виплату додаткової грошової винагороди за жовтень 2022 року, що є протиправним, адже у жовтні 2022 року не існувало жодних підстав для невиплати позивачу такої винагороди.
Відповідачем не зазначено підстав, за яких у жовтні 2022 року припинено виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, передбаченої ПКМУ №168, як і не надано витребуваних судом доказів.
Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Матеріали справи не містять доказів, того, що у жовтні 2022 року позивач виконував бойові завдання в зоні їх проведення, брав безпосередню участь у бойових діях. Таким чином, позовна заява в цій частині не підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги про здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, то суд вказує, що ця вимога є передчасною, так як матеріали справи не містять доказів того, що з позивачем був проведений розрахунок. За змістом частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Аналіз статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №120/1407/19-а.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, обставини справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в період з 18.11.2022 року по 11.05.2023 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за період з 18.11.2022 року по 11.05.2023 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко