Справа № 140/2826/24
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2826/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В. Д.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.02.2024 року № 73 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву від 09.02.2024 року про призначення пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року в Броварському виробничому деревообробному об`єднанні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2024 року позивач звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з усіма необхідними документами. Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи, працівниками Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, рішенням якого від 16.02.2024 року № 73 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - від 21 до 31 років, тоді як страховий стаж позивача становить 20 років 15 днів.

За поданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.08.1980 року з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року, оскільки запис 4 та запис 5 у трудовій книжці дещо розмиті.

Позивач наголошує, що дані записи є чіткими та зрозумілими, містять відтиск печатки підприємства, назву та підпис посадової особи такого підприємства. Водночас, у вказаних і записах відсутні виправлення, закреслення чи неточності, сам запис придатний для прочитання.

Рішення про відмову у призначенні пенсії вважає протиправним, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві від 27.03.2024 відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позову не визнає та зазначає, що згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж складає 20 років 15 днів, при необхідному стажі від 21 до 31 років.

До стажу для обчислення пенсії позивачки не зараховано період роботи з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 (печатка не ідентифікується, підстава звільнення з виправленнями).

В зв`язку з відсутністю страхового стажу, підтвердженому в установленому законодавством порядку, в призначенні пенсії відмовлено.

З врахуванням викладеного, просить в задоволенні позову відмовити.

У відзиві від 21.03.2024 відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області просить в задоволенні позову відмовити за відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 09.02.2024 року позивач звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з усіма необхідними документами. Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи, працівниками Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, рішенням якого від 16.02.2024 року № 73 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - від 21 до 31 років, тоді як страховий стаж позивача становить 20 років 15 днів.

За поданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.08.1980 року з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року, оскільки запис 4 та запис 5 у трудовій книжці дещо розмиті та нечитабельні.

Позивач рішення про відмову у призначенні пенсії вважає протиправним, а тому звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.03.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку^' виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з п 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані і інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх і сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - від 21 до 31 років.

Отже, норми Закону № 1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону № 1788-ХІІ відповідає п. 1 Порядку № 637.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац 2 п. 1, п.п. 2, 3 Порядку № 637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1/зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1 зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів

України від 12.08.1993 року№ 637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За приписами частин 1, 3 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, , видані ними для і оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено п. 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01.01.2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про і необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного; оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV документи про призначення і (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відмова відповідача 2 у призначенні пенсії за віком обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу, при цьому трудову діяльність за відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1980 року не було враховано з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року, оскільки запис 4 та запис 5 у трудовій книжці дещо розмиті.

Періоди роботи щодо яких наявні записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.08.1980 року, повинні бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки розмитість записів, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Крім того, записи в трудовій книжці від 08.08.1980 серія НОМЕР_1 відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач, підпис уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачами суду не надано.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

Формальні неточності у документах, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, атестаті про навчання чи інших документах , що дає їй право на призначення пенсії, оскільки особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Періоди роботи щодо яких наявні записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.08.1980 року, повинні бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки розмитість записів, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Також варто зазначити, що згідно з п. 3.3 розділу III Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає, зокрема, допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Оскільки мотиви прийняття відповідачем 2 рішення від 16.02.2024 року № 73, зокрема, в частині незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, то таке рішення слід скасувати як протиправне.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року).

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідач на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі 826/4418/14).

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд вважаю, що належним способом захисту, який є необхідним для поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.02.2024 року №73 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року в Броварському виробничому деревообробному об`єднанні.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений квитанцією від 11.03.2024 (а. с. 05).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.02.2024 року № 73 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 09.02.2024 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03.11.1980 року по 25.11.1981 року в Броварському виробничому деревообробному об`єднанні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська область, м. Полтава, вулиця Гоголя, 34, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя В.Д. Ковальчук