Справа № 308/2573/24
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2573/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судового засідання Петришина Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Штець Іван Іванович, що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №2679 від 05.02.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. (далі - Постанова), а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стислий виклад позицій сторін у справі.

Свої вимоги сторона позивача мотивує тим, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що відповідачем не наведено будь-яких фактичних даних на підтвердження винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП. Тому, вважає, що оскаржувана постанова є такою, що підлягає скасуванню.

Також вказує, що позивача, всупереч вимогам чинного законодавства, не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено 05.02.2023, а розгляд справи відбувся того ж дня 05.02.2023, чим позбавлено позивача прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП.

Стверджує, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП. Протокол та постанова не містять посилання на відповідний нормативний документ, який вказує на те, що ОСОБА_1 може бути військовозобов`язаним.

Окрім того, зазначає, що у резолютивній частині Постанови позивача не визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та не зазначено за вчинення якого правопорушення на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У відзиві на позовну заяву т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 зазначає, що не визнає позовні вимоги позивача і просить відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що щодо позивача, гр. ОСОБА_1 , то 05.02.2024 під час його перебування в ІНФОРМАЦІЯ_3 , було запроваджено справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Вказує, що позивач, є військовозобов`язаним, який у разі зміни своїх військово-облікових даних (зміни свого сімейного стану, адреси місця проживання, освіти, місця роботи тощо) зобов`язаний особисто в 7-денний строк повідомити про такі зміни орган, де позивач перебуває на військовому обліку.

Зазначає, що 05.02.2024 позивач, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що є адвокатом, має відповідні гарантії, та належним чином володіє своїми правами та знає свої обов`язки. Відтак, при перевірці слів позивача було встановлено за даними Єдиного реєстру адвокатів України, що гр. ОСОБА_1 не повідомив у встановлений семиденний термін про зміни у власних облікових даних (сімейний стан, стан здоров`я, адреса місця проживання (перебування), освіта, місце роботи, посади), а саме: про отримання права на заняття адвокатською діяльністю 12.03.2015, її зупинення з 12.03.2015 на підставі заяви та поновлення з 08.09.2016 на підставі заяви, чим порушив, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стверджує, що позивач був належним чином ознайомлений про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 2 ст. 210 КУпАП, що підтверджується особистим підписом позивача на протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП від 05.02.2024. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, який відбувся 05.02.2024, позивач не надав ІНФОРМАЦІЯ_3 жодних пояснень, які би спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Також вказує, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою ст. 210 КУпАП саме у зв`язку з вчиненням правопорушення в особливий період, який відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно є кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 2 ст. 210 КУпАП.

За результатами розгляду вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення, ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що позивач порушив вимоги ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову № 2679 за справою про адміністративне правопорушення від 05.02.2024, якою позивача було визнано таким, що скоїв адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 1700 грн.

Окрім того, 05.02.2024 позивач особисто отримав копію постанови № 2679 за справою про адміністративне правопорушення, що підтверджується особистим підписом позивача на Постанові.

З огляду на що, вважає, що вимога позивача про скасування постанови є безпідставною, оскільки жодного заперечення ОСОБА_1 щодо правопорушення, яке було йому інкриміноване, під час розгляду справи не надано, про що свідчить відсутність в відповідних графах протоколу від 05.02.2024 по справі про адміністративне правопорушення відповідних заяв чи/то клопотань чи застережень про їх долучення до матеріалів справи, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, у т.ч. через необхідність залучення захисника (адвоката), необхідності долучення доказів по справі, тощо, гр. ОСОБА_1 не подавалось.

Додав, що в решті позов містить посилання на норми законодавства без чіткого викладу обставин порушення таких норм та доказів на підтвердження наявності таких обставин. Позивач у своєму позові не навів та не підтвердив наявність обставин, які б свідчили про істотне порушення норм процесуального та матеріального права і за своїм характером тягнуть скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Заяви та клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 13.02.2024 було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Пояснення сторін, їх представників в судовому засіданні.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами не погоджується та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

05.02.2024 офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_1 05.02.2024 приблизно о 10 год. 30 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що останній не повідомив у встановлений семиденний термін про зміни у власних облікових даних (сімейний стан, стан здоров`я, адреса місця проживання (перебування), освіта, місце роботи, посади), а саме: про отримання право на заняття адвокатською діяльністю 12.03.2015, її зупинення з 12.03.2015 на підставі заяв та поновлення з 08.09.2016 на підставі заяви, чим порушив ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За результатами розгляду даного протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення від 05.02.2024 №2769, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.

Оцінка суду.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За частиною 2 вказаної статті настає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Так, позивач заперечує вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки він не є суб`єктом вчинення даного правопорушення, відповідачем не надано доказів вчинення ним правопорушення, та не було дотримано вимог ст.268 КУпАП.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон).

Відповідно до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №921 від 07.12.2016, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Військовий облік ведеться з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом у мирний час та особливий період.

Згідно з частиною 11 ст.38 Закону призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до статті 10 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю позивачем 12.03.2015) призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30.03.2021 було внесено зміни, зокрема, до статті 38 Закону та викладено її в чинній редакції.

Військовозобов`язані, згідно з п. 9 ст. 1 Закону це громадяни, які перебувають у запасі для комплектування Збройних сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Згідно положень частини третьої та четвертої статті 27 Закону до запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Таким чином, згідно вищевказаних норм, позивач є військовозобов`язаним, а відтак є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП.

Так, суд зазначає, що на ОСОБА_1 як військовозобов`язаного був покладений обов`язок повідомляти орган, де він перебуває на військовому обліку, про місце роботи, його зміну, як на момент працевлаштування, так і на момент винесення постанови про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.

Доводи позивача про порушення його прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема про те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого його було позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП, суд оцінює критично, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 05.02.2024 наявна інформація про дату, час і місце розгляду справи, роз`яснення прав згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, наявний підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відтак, суд вважає, що уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не було порушено прав позивача в цій частині.

Згідно доданого до відзиву витягу з Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 12.03.2015. Крім того, встановлено, що право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено з 12.03.2015 та поновлено 08.09.2016.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення - два місяці з дня його виявлення.

Правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП вчинене позивачем, було виявлено 05.02.2024 при прибутті ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17,18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 487/2854/17, КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Таким чином, позивач був зобов`язаний після спливу семиденного строку з моменту одруження повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку, тобто такий безперервно не виконував покладений на нього обов`язок, передбачений законом, відтак правопорушення вчинене позивачем тривало більше п`яти років, що кваліфікується як триваюче правопорушення.

Так, правопорушення, вчинене позивачем було виявлено відповідачем 05.02.2024 та в той же день його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП. Таким чином, оскаржувана постанова винесена в межах строків накладення адміністративного стягнення передбачених ч. 1 ст. 38 КУпАП протягом двох місяців з дня його виявлення.

Проте, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 2 серпня 2013 року N 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Диспозиція ч.2 ст.210 КУпАП, в редакції чинній на 12.03.2015, встановлювала відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.210 КУпАП, оскільки на час вчинення інкримінованого йому правопорушення його дії не могли підпадати під регулювання ч.2 ст.210 КУпАП.

До такого висновку суд дійшов також з огляду на зміст ч.2 ст. 8 КУпАП, відповідно до якої закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач, у своєму відзиві не надав наявних у нього документів та матеріалів, які могли б бути використані як докази у справі та свідчили б про правомірність прийнятого рішення, а також свідчили б про те, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 було дотримано законодавчих гарантій об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З наявних же у матеріалах справи доказів випливає, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вищевказаних приписів чинного законодавства, зокрема щодо встановлення всіх обставин справи.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанова №2679 від 05.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає до закриття.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з ІНФОРМАЦІЯ_4 за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії №17784 від 27.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Штець Іван Іванович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/3116 від 07.03.2023, діє на підставі ордера про надання правничої допомоги №1116027 від 11.2024.

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя І.О. Шепетко