Справа № 280/1050/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 квітня 2024 року Справа № 280/1050/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом - ОСОБА_1

до - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (далі по тексту - третя особа), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати і виплатити судді ОСОБА_1 , добові витрати на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно у загальній сумі 50 100,00 грн (п`ятдесят тисяч сто гривень 00 копійок), з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що законодавством прямо, чітко та зрозуміло передбачено, що суддя, який був направлений у відрядження як тимчасове переведення до іншого суду має право на відшкодування витрат в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98. Вказує, що в ТУ ДСАУ в Запорізькій області, на виконання положень законодавства було поданий звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за період з серпня 2023 року по січня 2024 рік на загальну суму 50100,00 грн., проте ніяких витрат на відрядження позивач не отримав. На адресу місцевих загальних судів відповідачем направлено лист від 28 серпня 2023 року №08-04/3318 «Про відшкодування витрат на відрядження суддям, тимчасово переведеним до інших судів того самого рівня та спеціалізації» (копія додається до позову), у якому, зокрема, Відповідачем зазначено про відсутність підстав для відшкодування витрат на відрядження судді у випадку, якщо таке відрядження триває понад рік. На заяви та звіти позивача відповідач відповідей не надавав, у зв`язку із чим позивач змушений звертатися до суду із цим позовом з метою захисту своїх прав від протиправної бездіяльності відповідача.

08 лютого 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/1050/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 26 лютого 2024 року за вх. № 9184. З позиції відповідача, кошторисом на 2024 рік видатки за КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження» затверджено без урахування потреб у видатках на відшкодування витрат на відрядження суддям, які були тимчасово переведенні шляхом відрядження до інших судів того самого рівня та спеціалізації. Крім того наголошує, що відшкодування у 2024 році добових витрат 2023 року за рахунок кошторисних призначень 2024 року є прямим порушенням вищевказаних норм бюджетного законодавства. Зазначено, що максимальна тривалість відрядження суддів, які були тимчасово переведенні шляхом відрядження до інших судів того самого рівня та спеціалізації - один рік. У позивача термін відрядження закінчився 01 серпня 2023 року. З огляду на викладене просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачем через систему «Електронний суд» надіслано 04 березня 2024 року відповідь на відзив, в якому вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не було передбачено видатків на відрядження суддів, які перебувають у відрядженні понад 1 рік, саме через те, що на момент його прийняття чинна редакція постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 не передбачала можливості відшкодування витрат на такі відрядження. Зазначає, що рішенням Голови Верховного Суду №318/0/149-22 від 29.07.2022 мене було відряджено до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а наказом голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя №16-ос від 05.08.2022 зараховано до штату вказаного суду з 08.08.2022. При цьому, граничний строк відрядження позивача жодним із цих документів встановлено не було.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Указом Президента України від 24.09.2016 №410/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Пологівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років та на підставі наказу голови Пологівського районного суду Запорізької області від 06.10.2016 №18-ос була зарахована до штату вказаного суду на посаду судді.

Відповідно до рішення Верховного Суду від 29.07.2022 №318/0/149-22 позивача направлено у відрядження до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з наказом голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2022 №16-ос позивача зараховано до штату суду з 08.08.2022, у зв`язку з її переведенням шляхом відрядження з Пологівського районного суду Запорізької області та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розпису без застосування регіонального коефіцієнту.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 по справі № 280/4103/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 витрати на відрядження за період з 08 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року включно у загальній сумі 79200,00 грн., з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 24 січня 2024 року.

Станом на розгляд даної адміністративної справи відповідачем судове рішення виконано не було.

В подальшому позивачем кожен місяць до відповідача подавались звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, а саме: із заявою від 30.08.2023, яка отримана відповідачем 01.09.2023, направлено звіт за серпень 2023 року (за 31 календарний день) на суму 9300,00 грн.; із заявою від 02.10.2023, яка отримана відповідачем 04.10.2023, направлено звіт за вересень 2023 року на суму 9000,00 грн.; із заявою від 30.11.2023, яка отримана відповідачем 04.12.2023, направлено звіт за жовтень та листопад 2023 року на загальну суму 16200,00 грн.; із заявою від 21.12.2023, яка отримана відповідачем 22.12.2023, направлено звіт за грудень 2023 року на суму 9300,00 грн.; із заявою від 25.01.2024, яка отримана відповідачем 26.01.2024, направлено звіт за січень 2024 року на суму 6600,00 грн.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області було направлено на адресу місцевих загальних судів лист від 28 серпня 2023 року №08-04/3318 «Про відшкодування витрат на відрядження суддям, тимчасово переведеним до інших судів того самого рівня та спеціалізації», у якому, зокрема, відповідачем зазначено про відсутність підстав для відшкодування витрат на відрядження судді у випадку, якщо таке відрядження триває понад рік.

Оскільки тривалий час у відповідь на заяви та звіти позивач не отримувала жодних відповідей, а добові витрати на відрядження у грудні 2023 року були відшкодовані не у повному обсязі, 25.01.2024 позивачем було зроблено запит до відповідача для з`ясування питання про те, чи вирішено остаточно питання щодо відшкодування мені добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно.

Станом на дату подання позовної заяви відповідь на вказану заяву позивачу не надходила. Тільки після початку розгляду справи позивач долучила до матеріалів справи відповідь від 19.02.2024 № 08-04/1095, в якій зазначено, що підстави для відшкодування позивачу добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року відсутні. Також питання вже вирішується у судовому порядку в адміністративній справі № 280/1050/24.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1402-VIII) у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

Відповідно до частини 5 статті 55 Закону №1402-VIII порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Як зазначено у пункті 1 розділу VІ «Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення)», затвердженого 24 січня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя №54/0/15-17, суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98«Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Ураховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача, що суддя Каретник Ю.М. має право на нарахування та виплату їй витрат на відрядження.

При цьому, вивчивши матеріали справи, встановив, що повноваження позивача як судді припинились з 24 вересня 2021 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, не завершення процедури кваліфікаційного оцінювання суддів та не призначення позивача на посаду судді Президентом України, тобто, обставини, які не залежали від волі позивача, що було встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 280/348/23, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023.

При цьому, норми права не містять заборони на нарахування та виплату судді, який не здійснює правосуддя через не залежні від нього причини, витрат на відрядження.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (пункти 51 і 52).

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Заява N 22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

На думку суду, у даній справі має бути передусім визначена наявність права позивача як судді, який не здійснює правосуддя через не залежні від нього причини, на нарахування та виплату йому витрат на відрядження.

Обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, є підставою для встановлення способу або порядку виконання рішення суду відповідно до статті 378 КАС України. Тобто, питання виконання рішення суду «за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання рішень судів - КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»» є передчасним та може бути вирішене згідно з приписами статті 378 КАС України на стадії виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, код ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 витрати на відрядження за період з 02 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року включно у загальній сумі 50100,00 грн., з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 16 квітня 2024 року.

Суддя Сацький Р.В.