Справа № 620/15300/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Василенка Я.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якій просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.09.2023 № 31 в частині не зарахування ОСОБА_1 періодів страхового стажу з 10.10.1989 по 22.01.1991, з 21.11.2003 по 31.12.2003 та періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

- період роботи з 10.10.1989 по 22.01.1991 в кооперативі «Комунальник»;

- період роботи з 21.02.1991 по 18.03.1992 на Керченському заводі «Коралл»;

- період роботи з 21.11.2003 по 31.12.2003 в ПП ОСОБА_2 ;

- період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 в середньому МПТУ-5 м. Керчі Кримської обл.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що відмова Відповідача зарахувати до страхового стажу є необґрунтованою, суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його право на соціальний захист.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.09.2023 № 31 в частині не зарахування ОСОБА_1 періодів страхового стажу з 10.10.1989 по 22.01.1991, з 21.11.2003 по 31.12.2003 та періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.10.1989 по 22.01.1991 в кооперативі «Комунальник», період роботи з 21.02.1991 по 18.03.1992 на Керченському заводі «Коралл», період роботи з 21.11.2003 по 31.12.2003 в ПП ОСОБА_2 , період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 в середньому МПТУ-5 м. Керчі Кримської обл. та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що до загального страхового стажу Позивача не зараховано період роботи з 10.10.1989 по 22.01.1991 оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу, дату та номер наказу про прийняття дописано; з 21.11.2003 по 31.12.2003 в ПП ОСОБА_2 , оскільки індивідуальні відомості в реєстрі застрахованих осіб Реєстру за вказаний період відсутні; період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки зазначений період перетинається з періодом проходження військової служби (21.04.1982 - 28.04.1984).

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Кадровим центром Збройних Сил України 02 серпня 2023 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.09.2023 подав до Відділу обслуговування громадян № 9 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області заяву про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказану заяву розглянуто за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградської області та 19.09.2023 прийнято рішення № 31 (а.с. 16) про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, у вказаному рішенні Відповідач зазначив, що Позивач має 18 років 09 місяців 08 днів страхового стажу.

До страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи:

- з 10.10.1989 по 22.01.1991 за трудовою книжкою НОМЕР_3 від 30.07.1984, так як відсутня назва організації при прийнятті на роботу, дату та номер наказу про прийняття дописано;

- з 21.11.2003 по 31.12.2003 за трудовою книжкою НОМЕР_4 від 22.07.1980 в ПП ОСОБА_2 , оскільки індивідуальні відомості в реєстрі застрахованих осіб Реєстру за вказаний період відсутні;

- період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки зазначений період перетинається з періодом проходження військової служби (21.04.1982 - 28.04.1984).

Повідомлено про необхідність підтвердження записів в трудовій книжці додатковими документами або результатами перевірки зазначених періодів.

Крім того, відповідно до розрахунку страхового стажу Позивача (а.с. 9), до страхового стажу Позивача також не зараховано період роботи з 21.02.1991 по 18.03.1992 на Керченському заводі «Коралл».

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, Позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що записами з трудової книжки Позивача підтверджується, що він з 10.10.1989 по 22.01.1991 працював в кооперативі «Комунальник», та з 21.02.1991 по 18.03.1992 на Керченському заводі «Коралл», а отже останньому не може бути відмовлено у врахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу.

Щодо незарахування періоду страхового стажу з 21.11.2003 по 31.12.2003 в ПП ОСОБА_2, через відсутність індивідуальних відомостей в реєстрі застрахованих осіб Реєстру, суд першої інстанції зазначив, що Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 21.11.2003 по 31.12.2003 до страхового стажу за порушення, вчинене ПП ОСОБА_2 , оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Щодо періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 згідно диплому серії НОМЕР_1 , який перетинається з періодом проходження військової служби (21.04.1982 - 28.04.1984), суд першої інстанції звернув увагу, що до трудового стажу, набутого до 2004 року, зараховуються, зокрема, періоди очного навчання у ЗВО, технікумах, училищах.

Такий стаж зараховується на підставі наданих до Пенсійного фонду дипломів, свідоцтв, довідок з місця навчання або архівних документів, що містять відомості про періоди навчання.

Разом з тим, оскільки середній МПТУ-5 м. Керчі Кримської обл. знаходиться в м. Керчі, що зараз є тимчасово окупованою територією, Позивач не має фактичної можливості підтвердити вказаний період навчання іншими документами, ніж відповідним дипломом та записом в трудовій книжці.

Таким чином, рішення Відповідача від 19.09.2023 № 31 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу Позивача спірних періодів навчання та трудової діяльності є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів у трудовій книжці Позивача від 30.07.1984 НОМЕР_3 , останній в період з 01.09.1979 по 16.07.1982 навчався в середньому МПТУ-5 м. Керчі Кримської області; з 10.10.1989 по 22.01.1991 працював в кооперативі «Комунальник», з 21.02.1991 по 18.03.1992 працював в Керченському заводі «Коралл», з 21.11.2003 по 31.12.2003 працював в ПП ОСОБА_2 .

Як зазначено Відповідачем в апеляційній скарзі, до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982, оскільки він перетинається з періодом проходження військової служби (21.04.1982 - 28.04.1984). Для зарахування вказаного періоду Позивачу необхідно надати уточнюючу довідку, видану уповноваженим органом.

Колегія суддів звертає увагу, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту «е» статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Згідно з п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58) до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції № 58).

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2024 року у справі № 380/15284/22, із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка із внесенням записів про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач в період з 01.09.1979 по 16.07.1982 навчався в середньому МПТУ-5 м. Керчі Кримської області, що підтверджується записами з трудової книжки Позивача та Дипломом серії НОМЕР_1 .

Щодо надання до Пенсійного фонду інших документів, що містять відомості про періоди навчання, колегія суддів звертає увагу, що оскільки середній МПТУ-5 м знаходиться в м. Керчі, що є тимчасово окупованою територією, Позивач не має можливості підтвердити вказаний період навчання іншими документами, ніж відповідним дипломом та записом в трудовій книжці.

Таким чином, не зарахування Відповідачем до страхового стажу Позивача спірного періоду навчання є протиправним.

Щодо неврахування Відповідачем спірних періодів страхового стажу з 10.10.1989 по 22.01.1991 та з 21.02.1991 по 18.03.1992, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до даних трудової книжки Позивача, останнього 10.10.1989 було прийнято на роботу електромонтером в кооператив «Комунальник», що знаходився в м. Керчі; 22.01.1991 Позивача звільнено за власним бажанням; 21.02.1991 Позивача прийнято на роботу слюсарем-електриком 5 розряду на Керченській завод «Коралл»; 18.03.1992 Позивача звільнено за власним бажанням.

Як вбачається зі спірного рішення період трудової діяльності з 10.10.1989 по 22.01.1991 за трудовою книжкою від 30.07.1984 НОМЕР_3 не зараховано через відсутність назви організації при прийнятті на роботу, дату та номер наказу про прийняття дописано.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 (далі - Постанова № 301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неточність у написанні деяких даних трудової книжки не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу Позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17.

Таким чином, оскільки трудова книжка Позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу Позивача, а зазначені Відповідачем обставини не можуть позбавити Позивача його конституційного права на соціальний захист, тому період з 10.10.1989 по 22.01.1991 в кооперативі «Комунальник» та з 21.02.1991 по 18.03.1992 на Керченському заводі «Коралл» має бути зарахований до страхового стажу Позивача.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що період з 21.11.2003 по 31.12.2003 в ПП ОСОБА_2, не зараховані до страхового стажу Позивача у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей в реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до записів у трудовій книжці Позивача в період з 21.11.2003 по 31.12.2003 він працював на посаді плиточника-лицювальника згідно трудового договору № 2188 від 21.11.2003, зареєстрованого в Ніжинському міськрайонному центрі зайнятості.

Щодо відсутності інформації про сплату страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 18 статті 106 Закону № 1058-IV посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини 1 статті 6 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Згідно зі ст. 3 Закону № 2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються, зокрема, за принципом відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2464-VI посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Враховуючи наведені норми права, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (платника єдиного внеску), а не на застраховану особу.

Таким чином, Позивач (застрахована особа) не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником (платником єдиного внеску) свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості страхувальника по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії Позивача періодів його роботи на підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 12 вересня 2019 року у справі № 489/2283/16-а.

Таким чином, Позивачем до пенсійного органу при зверненні із заявою про призначення пенсії було надано усі необхідні, належні та достатні документи для призначення йому відповідної пенсії, з яких вбачається достатній у Позивача для призначення пенсії страховий стаж.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Повноваженнями перевіряти обґрунтованість видачі уточнюючих довідок та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, наділені органи Пенсійного фонду України.

Вищенаведені обставини, за умови документального підтвердження і доведеності наявності у особи права на пенсійне забезпечення і дотримання ним процедури звернення за пенсією, не може зумовлювати позбавлення особи такого права, яке набуто нею згідно з законодавством та гарантоване Конституцією і законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 487/68/17.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Відповідача від 19.09.2023 № 31 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу Позивача спірних періодів навчання та трудової діяльності є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, з огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

Л.О. Костюк