Справа № 380/6118/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 рокусправа № 380/6118/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, у якому просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про стягнення з боржника основної винагороди №74461035 від 14.03.2024.

В обґрунтування позову вказано, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про стягнення з боржника основної винагороди №74461035 від 14.03.2024 є протиправною, а дії приватного виконавця незаконними, оскільки визначення розміру основної винагороди в іноземній валюті не відповідають положенням законодавства.

Позивач зазначає, що згідно судового наказу стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором договору кредитної лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008 в сумі 792 965,91 грн (99 936,47 доларів США), 196 966,10 грн (24823,38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9 559,64 грн (1 204,79 доларів США) нараховані відсотки, 143 49,99 грн (1808,51 доларів США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4 095,45 грн (516,14 доларів США) штрафу, 10 179,37 грн держмита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Із судового наказу вбачається, що такий повністю відтворює резолютивну частину рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11.

Судом було визначено суму заборгованості в національній валюті без визначення еквіваленту в іноземній валюті. Судом не визначався еквівалент в національній валюті, оскільки, як стверджує позивач, в резолютивній частині рішення суду відсутні словосполучення що становить в еквіваленті/що еквівалентно. Покликається на те, що в судовому наказі відсутнє визначення загальної суми заборгованості у валюті в розмірі 128 289,29 доларів США.

Таким чином, визначення приватним виконавцем Білецьким І.М. розміру основної винагороди в сумі 12 828,92 дол. США не відповідає змісту резолютивної частини судового наказу, а тому оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.03.2024 є протиправною.

Крім того, представник скаржника просить покласти на приватного виконавця витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21.03.2024 позовну заяву позивачів залишено без руху. Позивач виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог ст.287 КАС України та витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №74461035.

11.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, зазначив, що рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 у справі № 5015/2060/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено, а саме: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра заборгованості за договором договору кредитної лінії № 45/МБ-22 від 31.02.2008 в сумі 792 965,91 грн (99936,47 доларів США), 196 966,10 грн (24823,38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9 559,64 грн (1204,79 доларів США) нараховані відсотки, 14349,99 грн (1808,51 доларів США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4095,45 грн (516,14 доларів США) штрафу, 10179,37 грн держмита та 236,00 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відповідно до умов договору по кредитній лінії №45/МБ-22 від 31.02.2008, кредит був наданий в іноземній валюті доларах США.

ТзОВ ФК Дніпрофінансгруп, як правонаступник стягувача, 14.03.2024 подало на примусове виконання дублікат наказу Господарського суду Львівської області від 05.10.2009 у справі № 5015/2060/11, з проханням стягнути з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 128 289,29 доларів США.

14.03.2024 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74461035 з виконання наказу №5015/2060/11 виданого 25.07.2011 господарським судом Львівської області та постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 12828,92 дол. США.

З огляду на постанову Верховного суду від 26.01.2024 у справі №580/192/23, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області 25.03.2024 винесено постанову про виправлення помилки у виконавчому документі у виконавчому провадженні №74461035 а саме вніс виправлення до постанови в пункті 1-му резолютивної частини зазначивши правильно суму 497605,58 грн.

Враховуючи вищенаведене представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов до наступних висновків.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра заборгованості в сумі 792 965, 91 грн. (99 936, 47 доларів США), 196 966, 10 грн (24 823, 38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9 559, 64 грн (1 204, 79 доларів США) нараховані відсотки, 14 349, 99 грн. (1 808, 51 доларів США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4 095, 45 грн (516,14 доларів США) штрафу, 10 179,37 грн держмита та 236, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Фізичній особіпідприємцю ОСОБА_1 , відповідно до умов договору кредитної лінії № 45/МБ-22 від 31.02.2008, кредит був наданий в іноземній валюті доларах США.

На виконання рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2011 Господарським судом Львівської області 25.07.2011 видано наказ у справі № 5015/2060/11.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.08.2023 суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп про заміну стягувача у виконавчому документі - наказі Господарського суду Львівської області у справі № 5015/2060/11 від 25.07.2011, шляхом заміни стягувача його правонаступником та замінив стягувача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп (49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205; ідентифікаційний код юридичної особи 40696815) у наказі Господарського суду Львівської області від 25.07.2011 у справі № 5015/2060/11 виданому на виконання рішення Господарського суду від 23.06.2011.

Ухвала Господарського суду Львівської області від 30.08.2023 залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2024.

29.02.2024 Господарськими судом Львівської області видано Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп дублікат наказу Господарського суду Львівської області від 25.07.2011.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп як правонаступник стягувача, 14.03.2024 подало на примусове виконання дублікат наказу Господарського суду Львівської області від 05.10.2009 по справі № 5015/2060/11 про стягнення заборгованості з боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

14.03.2024 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №74461035 з виконання наказу №5015/2060/11 виданого 25.07.2011 Господарським судом Львівської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра заборгованості за договором договору кредитної лінії № 45/МБ-22 від 31.02.2008 в сумі 792 965,91 грн (99 936,47 доларів США), 196 966,10 грн (24 823,38 доларів США) заборгованості по відсотках, 9 559,64 грн (1 204,79 доларів США) нараховані відсотки, 14 349,99 грн (1808,51 доларів США) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 4 095,45 грн (516,14 доларів США) штрафу, 10 179,37 грн держмита та 236,00 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Крім того, 14.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 12828,92 дол. США.

25.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме Постанові про стягнення з боржника основної винагороди в пункті 1-му резолютивної частини постанови правильно зазначити 497605,58 грн.

На думку позивача, дії приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича щодо визначення основної винагороди в сумі 12 828,92 дол. США не відповідають змісту резолютивної частини судового наказу, відповідно постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.03.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закон №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону №1403-VIII передбачає, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643).

Відповідно до пункту 12 Порядку №643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

При цьому, частиною третьою статті 45 Закону №1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №1403-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз положень Закону №1404-VIII свідчить про те, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, яке розпочинає, зокрема, за заявою стягувача. У разі виконання рішень приватним виконавцем виконавчий збір не стягується. Натомість за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода.

Водночас аналіз норм Закону №1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, і статті 31 Закону №1403-VIII указує на те, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19, від 10 вересня 2020 року у справі №120/1417/20-а, від 28 жовтня 2020 року у справі №640/13697/19, від 16 квітня 2020 року у справі №640/8425/19.

Одночасно із цим, основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №640/13434/19, від 26 серпня 2021 року у справі №380/6503/20, від 26 жовтня 2023 року у справі №640/20265/19.

Крім цього, аналіз статті 31 Закону №1403-VIII свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і прийняття постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 січня, 27 квітня, 03 червня та 26 серпня 2021 року у справах №160/5321/20, №580/3444/20, №640/17286/20, №380/6503/20.

Водночас саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).

Верховний Суд у постанові від 28.07.2023 року у справі № 640/28577/21 вказував, що якщо позивач посилається на існування негативних правових наслідків внаслідок чинності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, у цьому контексті Верховний Суд зауважує, що у разі коли одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець правильно визначив розмір основної винагороди і постанова про її стягнення є правомірною, то така постанова сама по собі не свідчить про протиправне втручання у права боржника. Надалі питання про незаконність втручання у його права з боку приватного виконавця може постати у разі стягнення основної винагороди за відсутності фактичного виконання рішення суду або у більшій сумі, ніж належить, тощо. У такому разі належним способом захисту порушеного права буде оскарження цих дій (рішень) приватного виконавця.

Також у своїй практиці Верховний Суд уже зауважував, що для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у виді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, судам необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).

Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Зрештою необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня, 08 липня та 24 грудня у справах №160/5321/20, №360/2855/20, №200/3149/21-а.

Беручи до уваги наведені правові норми та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд дійшов висновку, що прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам ч.7 ст.31 Закону №1403-VIII.

Поряд з цим, суд наголошує, що, враховуючи положення ч.7 ст.31 Закону №1403-VIII та ст.27 Закону №1404-VIII, приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження, зобов`язаний не лише прийняти постанову про стягнення основної винагороди, але й здійснити розрахунок такої винагороди, тобто визначити чітко суму, яка може бути стягнута у разі здійснення виконавцем повного виконання виконавчого документу.

Як свідчить зміст постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди від 14.03.2024, приватний виконавець одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначив суму основної винагороди 12828,92 дол. США. Розрахунок здійснено 128289,29 дол. США *10% = 12828,92 дол. США.

Також суд наголошує, що в даному випадку приватним виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження у відповідності до статті 31 Закону № 1403-VIII, однак, станом на теперішній час виконавче провадження не завершено, фактичне стягнення не здійснено, розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум не здійснено та відповідно до спірної постанови відповідачем здійснено лише розрахунок основної винагороди від суми стягнення за виконавчим документом, а у разі здійснення приватним виконавцем фактичного стягнення заборгованості, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до стягнутого боргу, а тому, наведені доводи позивача щодо невчинення приватним виконавцем дій з примусового виконання та звернення боржника до суду з позовом щодо реструктуризації зобов`язань за кредитним договором жодним чином не впливають на правомірність оскаржуваної постанови про стягнення основної винагороди.

Доводи позивача про те, що судом визначено суму заборгованості в національній валюті без визначення еквіваленту в іноземній валюті, суд відхиляє, оскільки рішенням господарського суду Львівської області від 23.06.2011 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра стягнуто суму боргу хоча і у національній валюті Україні, однак із зазначенням еквівалента станом на 11.03.2011 у доларах США в дужках поруч із зазначеною сумою у гривнях, відповідно відбулась прив`язка суми боргу до курсу долара США.

У постанові від 26 січня 2024 року у справі № 580/192/23 Верховний Суд наголосив, що, враховуючи положення частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII та статті 27 Закону №1404-VIII, приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження одночасно приймає постанову про стягнення основної винагороди, та зобов`язаний здійснити розрахунок такої винагороди, тобто, визначити чітко суму, яка може бути стягнута у разі здійснення виконавцем повного виконання виконавчого документу.

Також у цій постанові Верховний Суд зазначив, що основна винагорода, згідно із вимогами Закону № 1403-VIII та Закону № 1404-VIII, становить 10% від суми дол. США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на момент відкриття виконавцем виконавчого провадження.

За таких обставин справи та з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 26 січня 2024 року у справі № 580/192/23, основна винагорода, згідно із вимогами Закону № 1403-VIII та Закону № 1404-VIII, у даному спірному випадку повинна становити 10% від суми дол. США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на момент відкриття виконавцем виконавчого провадження, тобто 18.07.2023 року.

Крім того, у тій же постанові від 26 січня 2024 року у справі № 580/192/23 Верховний Суд зазначив, що вказуючи у спірній постанові розмір винагороди у дол. США, приватний виконавець, фактично, не визначив чітко суми цієї винагороди, яка може бути в подальшому стягнута, оскільки така сума може змінюватись разом із коливанням курсу.

Це слугувало підставою для визнання постанови протиправною.

У даному випадку оскаржена постанова містить визначення розміру основної винагороди від суми стягнення за виконавчим документом виключно у доларах США, що з урахуванням вищевикладеного свідчить про її протиправність.

Однак при цьому суд враховує ту обставину, що на час вирішення цього спору приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем 25.03.2024 винесено постанову про виправлення помилки у виконавчому документі у виконавчому провадженні №74461035, а саме внесено виправлення до постанови в пункті 1-му резолютивної частини постанови правильним за 497605,58 грн. Розрахунок здійснено : 128289,29 дол. США *10%=12828,92 дол. США * курс НАБУ станом на 14.03.2011 38,7878 =497605,58 грн.

Аргументи позивача щодо підстави скасування спірної постанови (помилки в постанові в частині невірного зазначення резолютивної частини виконавчого документа), викладені у позовній заяві, на час прийняття рішення у цій справі не є актуальними, оскільки технічні помилки/описки були самостійно виправлені відповідачем.

Згідно з частинами 1-2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним рішення у спірних правовідносинах.

Позивачем не надано інших доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови, а наведені позивачем у позовній заяві доводи щодо протиправності постанови від 14.03.2024 у межах ВП №74461035 є такими, що спростовані матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах проаналізованого судом законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність спірної постанови від 14.03.2024 ВП №74461035 про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 73, 77, 90, 242-246, 268-272, 287, 294 КАС України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна