Справа № 240/24139/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/24139/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену відповіддю від 23.12.2021, в призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію, як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, зі зниженням пенсійного віку на 6 років у відповідності до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з моменту її звернення до відповідача, тобто з 13.12.2021.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням, та проживає в населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, належить до зони гарантованого добровільного відселення. З огляду на зазначене, позивач вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, відповідач відмовив їй у призначенні даного виду пенсії, зазначаючи при цьому про відсутність у неї необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 01.01.1993 повинен складати не менше 3 років. За підрахунками управління станом на 01.01.1993 вона проживала у зоні гарантованого добровільного відселення лише 2 роки 05 місяців 15 днів. Позивач вважає таке рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, оскільки наявне у неї посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) є достатнім доказом її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Відтак, вважаючи рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, а своє право на пенсійне забезпечення порушеним, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/24139/22 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що 13.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На виконання вимог постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), якою передбачено застосування під час призначення пенсії принципу екстериторіальності, після реєстрації її заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення, цю заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та прийняло рішення від 15.12.2021 №21 про відмову у призначенні їй пенсії у зв`язку із відсутністю у неї необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 23.12.2021 №0600-0216-8/110026 лише повідомило позивача про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Позивач зауважує, що обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Однак, до матеріалів справи позивачем не було надано жодних доказів того, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило їй у призначенні пенсії, а тому управління просило відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії правомірним, оскільки відповідно до наданої нею довідки від 10.02.2022 №173 про постійне проживання (перебування) у зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 позивач проживала у цій зоні 2 роки 05 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ознайомившись з матеріалами доданими до позовної заяви, суд, з огляду на предмет спірних правовідносин, виніс ухвалу, якою залучив Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач 2) до участі в адміністративній справі №240/24139/22 як співвідповідача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування такої позиції управління зазначило, що за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зони не менше 3 років, пенсійний вік знижується на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки роботи, проживання, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Із наведеного слідує, що у разі наявності в особи станом на 1 січня 1993 року трьох років проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, вік, який даватиме їй право виходу на пенсію може бути зменшено на 3 роки та додатково на 1 рік за три роки проживання/роботи, але не більше 6 років. Однак, до позивача вказана норма не може бути застосованою, оскільки згідно з довідкою виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 11.11.2021 №861 вона проживала в селі Можари Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 17.07.1990, тобто станом на 01.01.1993 прожила в цій зоні лише 2 роки 05 місяців 15 днів. Крім того, відносно ОСОБА_1 не може бути застосовано норму щодо початкової величини зниження пенсійного віку, оскільки в наданих документах відсутні дані про те, що вона постійно проживала в зонах радіаційного забруднення з моменту аварії до 31 липня 1986 року. Відтак, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, управлінням і було прийнято рішення про відмову у призначенні їй пенсії. Враховуючи вищенаведені факти та норми чинного законодавства Головне управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області вважає, що діяло на підставі чинного законодавства, а тому просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 28.11.2018 Житомирською обласною державною адміністрацією, яке є дублікатом раніше виданого їй посвідчення серії № НОМЕР_2 від 01.02.1995 (а.с.8).

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення нею 54-річного віку, звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 13.12.2021 про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.

Для підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додала довідку виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області, згідно якої вона з 17.07.1990 по даний час зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району (наразі Коростенського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.9).

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

За наслідками розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області прийняло рішення від 15.12.2021 №21, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки станом на 01.01.1993 вона не прожила (не відпрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. Згідно з довідкою виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області вона зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 17.07.1990, тобто станом на 01.01.1993 прожила в цій зоні лише 2 роки 05 місяців 15 днів.

Крім того, у рішенні про відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області також вказало, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: період її роботи в Раківщинській середній школі з 15.08.1990 по 14.04.1995, тому що запис в трудовій книжці має нечіткий відтиск печатки; період її роботи в Покалівській середній школі з 18.11.1999 по 30.06.2000, оскільки в трудовій книжці зазначено один номер наказу та дату як на початок роботи, так і на звільнення; період її перебування на обліку в Овруцькому районному центрі зайнятості з 18.07.2001 по 12.07.2002, оскільки зазначено один номер наказу та дату на початок та на припинення виплати допомоги по безробіттю, а уточнюючі довідки за вказані періоди нею не надані.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.12.2021 №0600-0216-8/110026 (а.с.22).

Вказана відмова у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" стала підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявність необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 до заяви про призначення їй пенсії додала наступні документи:

- посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане 28.11.2018 Житомирською обласною державною адміністрацією, в якості дубліката раніше виданого їй посвідчення серії № НОМЕР_2 від 01.02.1995 (а.с.8);

- довідку виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області, згідно якої вона з 17.07.1990 по даний час зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району (наразі Коростенського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.9).

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_3 від 01.02.1995 (взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 28.11.2018) правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_3 від 01.02.1995) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 3 категорії серії НОМЕР_1 від 28.11.2018, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією взамін посвідчення серії НОМЕР_3 від 01.02.1995, надає їй право користуватися пільгами, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання (робота) такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що наявне у неї посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає їй право на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII та є достатнім доказом наявності у неї необхідного для призначення пенсії строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:

- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ);

- особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (пункт 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ).

В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_3 від 01.02.1995, взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 28.11.2018) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:

1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);

2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років;

4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.11.2018, виданим їй Житомирською обласною державною адміністрацією взамін посвідчення серії НОМЕР_3 від 01.02.1995.

Водночас, жодних доказів, з яких би вбачалось, що станом на день аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) ОСОБА_1 постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення, матеріали справи не містять.

Щодо долученої до матеріалів справи копії диплому про освіту серії НОМЕР_4 , згідно якого ОСОБА_1 протягом 1985-1990 років навчалась в Мозирському державному педагогічному інституті ім. Н.К.Крупської (Республіка Білорусь), суд зазначає, що інформації по форму навчання (стаціонарна чи заочна) вказаний диплом не містить, що не дозволяє суду дійти висновку про те, що в період навчання у вказаному інституті позивач постійно проживала в місті Мозир (Республіка Білорусь).

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 від 01.02.1995 не могло бути видане позивачу з тих підстав, що вона є особою, які постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (26.04.1986).

Водночас, інші, визначенні ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ та п. 5 Порядку №501, підстави для встановлення особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі їй посвідчення категорії 3 серія Б, передбачають проживання/роботу такої особи станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки згідно вищезазначених норм такий статус надається особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій або ж особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Відтак, при видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 від 01.02.1995 (взамін якого в подальшому був виданий дублікат серії НОМЕР_1 від 28.11.2018) Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання ОСОБА_1 умови для надання їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а саме умови проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року.

Таким чином, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії Б є достатнім підтвердженням того, що вона станом на 01.01.1993 проживала на протязі не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.12.2021 №21 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" через не підтвердження факту її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дати його звернення за призначенням пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 3 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 постійно проживала або постійно працювала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, матеріали справи не містять, а відтак права на початкову величину зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки вона не має.

Відтак, кількість років зниження пенсійного віку, на яку позивач має право, визначається як зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки її проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Словечанської сільської ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_1 з 17.07.1990 по даний час зареєстрована та проживає в селі Можари Овруцького району (наразі Коростенського району) Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.9).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що загальний строк проживання ОСОБА_1 у селі в селі Можари Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, становить понад 20 років, що надає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Крім того, згідно з абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 22-х років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в оскаржуваному рішенні від 15.12.2021 №21 про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 9 місяців 23 дні, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (13.12.2021) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 54-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років позивач звернулась 13.12.2021, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення нею 54-річного пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на положення пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, суд, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як орган, який в розумінні Порядку №22-1, є органом що призначає пенсію, призначити ОСОБА_1 з 13.12.2021 (дата, наступна за днем досягнення нею пенсійного віку) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Щодо не зарахуванням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи в Раківщинській середній школі з 15.08.1990 по 14.04.1995, в Покалівській середній школі з 18.11.1999 по 30.06.2000, а також періоду її перебування на обліку в Овруцькому районному центрі зайнятості з 18.07.2001 по 12.07.2002, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Предметом спірних правовідносин в даній справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.12.2021 №21 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При цьому, підставою для прийняття вказаного рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії був висновок відповідача про відсутність у ОСОБА_1 необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років, а не відсутність у неї необхідного страхового стажу через не зарахування до цього стажу періодів її роботи в Раківщинській середній школі з 15.08.1990 по 14.04.1995, в Покалівській середній школі з 18.11.1999 по 30.06.2000, а також періоду її перебування на обліку в Овруцькому районному центрі зайнятості з 18.07.2001 по 12.07.2002. Відтак, під час розгляду даної справи суд надає правову оцінку лише визначеній відповідачем підставі для прийняття оскаржуваного рішення.

В свою чергу, позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування до її страхового стажу періодів її роботи в Раківщинській середній школі з 15.08.1990 по 14.04.1995, в Покалівській середній школі з 18.11.1999 по 30.06.2000, а також періоду її перебування на обліку в Овруцькому районному центрі зайнятості з 18.07.2001 по 12.07.2002, а також позовної вимоги про зарахування цих періодів до її страхового стажу, ОСОБА_1 в поданому позові не заявляє. У зв`язку із цим, суд при розгляді даної справи не надає оцінки тому, чи є такі дії правомірними.

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 992,40 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в повному розмірі належить стягнути з відповідачів (496,20 грн з кожного відповідача).

Керуючись статями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036; ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.12.2021 №21 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 13.12.2021 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович