Справа № 200/2734/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року справа №200/2734/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Тарасенко І.М.), складеного в повному обсязі 20 липня 2023 року, у справі № 200/2734/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним щодо відмови у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила суд:

визнати протиправною відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам;

зобов`язати управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2022 року про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з урахуванням висновків суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації у призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2022 року про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з урахуванням висновків суду.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив про відсутність підстав для призначення допомоги позивачу , оскільки згідно пункту 3 Порядку № 332 допомога на проживання не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідачем зазначено, що 23.02.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась до управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації про призначення їй допомоги та додатково надала лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.02.2023 року № 91/Б-1221-2050, відповідно до якого вбачається що 10.10.2018 року ОСОБА_1 здійснила виїзд, через контрольний пункт в`їзду-виїзду «Майорське (Зайцево)», до тимчасово окупованої території Донецької області; 10.06.2022 здійснила в`їзд, через пункт пропуску «Ягодин» у Волинській області, перетнувши державний кордон України та Республіки Польща.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/2734/23, однак листом року суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

У 2014 році ОСОБА_1 з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту на території окремих районів Донецької областей, була вимушена залишити своє місце проживання у місті Макіївка Донецької області та переміститися та підконтрольну Уряду України територію, але 10.10.2018 року повернулась на постійне місце проживання у м. Макіївка та тривалий час (до 10.06.2022 року) не поверталась на контрольовану урядом України територію.

Після повномасштабного вторгнення російської федерації 24.02.2022 року, а саме у червні 2022 року змушена була повторно переміститись з окупованої частини Донецької області до м. Києва. Після цього 02.11.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації для реєстрації внутрішньо переміщеною особою та подала заяву про надання допомоги на проживання ВПО.

На підставі поданої заяви ОСОБА_1 отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.11.2022 року № 3006-. Позивач отримала допомогу 21 листопада 2022 року та 12 грудня 2022 року за листопад та грудень 2022 року відповідно. Проте у подальшому виплати припинились та листом № 105/74/і/22-631 від 18.01.2023 року було відмовлено в наданні допомоги на проживання.

ОСОБА_1 з метою досудового врегулювання спору та підтвердження повторного переміщення отримала від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України лист від 01.02.2023 року № 91/Б-1226-2050 з відомостями про перетин Позивачкою кордону/КПВВ України.

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою щодо перегляду рішення про призначення допомоги на проживання ВПО додавши докази повторного переміщення після 24.02.2022 року з окупованої території.

12 квітня 2023 року управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації листом № 105/74/Б-691/Б-692/22-3321 відмовило ОСОБА_1 у наданні допомоги на проживання ВПО через невизнання відповідачем повторного переміщення позивача після 24.02.2022 року.

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови управління соціального захисту населення печерської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до частини другої та одинадцятої статті 7 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 було затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 332), в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача), пунктом 1 якого передбачено, що він визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 332 допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204.

Пунктом 3 Порядку № 332 визначено, що допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Офіційний вісник України, 2014, № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг.

У заяві зазначається: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) заявника; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження; відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, звідки перемістилася особа; адреса місця, куди перемістилася особа, та контактний номер телефону; номер поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування допомоги єПідтримка або номер банківського рахунка (за стандартом IBAN) заявника для виплати допомоги; наявність статусу особи з інвалідністю; відомості про неповнолітніх дітей, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.

Інформація про неповнолітню дитину включається до заяви одного з батьків.

Заява вважається поданою в разі заповнення особою всіх полів форми.

Обробка персональних даних внутрішньо переміщених осіб, які подають заяву, здійснюється відповідно до законодавства про захист персональних даних.

Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Інформація про території, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані російською федерацією, є складовою частиною переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції.

Відтак, право на призначення допомоги на проживання ВПО мають особи, які обліковувались як ВПО до 24 лютого 2022 року, лише з числа тих, які:

або отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

або повторно перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України; територій, на яких ведуться бойові дії;

або тимчасово окупованих російською федерацією, після 24 лютого 2022 року.

При цьому текст відповідної норми Порядку не встановлює залежність від того, чи особа обліковувалась ВПО станом на 24.02.2022 року, чи на цю дату довідка ВПО була вже анульована.

Абзац 2 п. 4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, встановлює, що для підтвердження факту внутрішнього переміщення та проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення допускається подання доказів, при цьому наведений перелік таких доказів не є вичерпним.

На підтвердження переміщення з тимчасово окупованої російською федерацією території України, ОСОБА_1 був наданий лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України лист від 01.02.2023 року № 91/Б-1226-2050 з відомостями про перетин позивачем кордону/КПВВ України.

10.10.2018 через КПВВ з тимчасово окупованою територією України «Майорське (Зайцево)» ОСОБА_1 виїхала з території України, контрольованої урядом України, на тимчасово окуповану територію України.

Після цього більше ніж 60 днів ОСОБА_1 не поверталась на територію України, контрольовану урядом України. Наступне повернення на контрольовану Урядом територію України відбулось лише 10.06.2022 року через пункт переходу «Ягодин», оскільки через повномасштабне вторгнення пункти пропуску з тимчасово окупованою територією та територією російської федерації не працювали та були захоплені окупантами.

В той же час, при відмові ОСОБА_1 у призначенні призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, відповідачем не враховано те, що рішення про залишення на покинутому місці проживання позивачем прийняте вже після прибуття до нього, погіршення стану здоров`я та складність переміщення через похилий вік, що виключає можливість виконання наведеного відповідачем обов`язку.

Також, відповідачем не враховано, що ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначає, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Таким чином, закон пов`язує тривалу відсутність ВПО (більше 60 днів) за місцем проживання з її поверненням до покинутого місця постійного проживання (якщо про інше не подано окрему заяву).

Інших негативних наслідків, зокрема, втрату права на отримання допомоги на проживання ВПО чи невизнання повторного переміщення чинне законодавство не містить.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Донецького району (UA0098686), до якого відноситься м. Макіївка, є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Отже відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 в наданні допомоги на проживання ВПО діяв не на підставі, в порядку та у спосіб визначений Конституцією та законами України, чим припустився порушень ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі № 200/2734/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць