Справа № 420/29022/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

15 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи «Одеської виправної колонія (№14)» (надалі відповідач), в якому з урахуванням заяв про зміну предмета позову та зміну підстав позову просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 285/ОД-23 від 18.09.2023 року про застосування до неї стягнення у вигляді «звільнення з органів ДКВС України»; визнати протиправним та скасувати наказ № 93/ОС-23 від 19.09.2023 року по особовому складу про звільнення її із займаної посади; поновити майора внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Одеській виправна колонія (№14)» з 01.07.2023 року.

Рішенням суду від 01.04.2024 року позов задоволено.

Водночас у позові представник позивача вказував про необхідність стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правову допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

08.04.2024 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якої він просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені на правничу допомогу судові витрати у розмірі 42 000,00 грн.

Також представником вказано про необхідність стягнення помилково сплаченого судового збору у розмірі 3 301,80 грн.

11.04.2024 року представником відповідача надано заперечення на клопотання (заяву) представника позивача щодо стягнення судових витрат з правничої допомоги. В обґрунтування заперечень, зокрема вказується на те, що 25 000,00 грн не підлягають стягненню, які начебто сплачені позивачем адвокату, оскільки адвокатом Афанасьвим С.О. 29.02.2024 року подано заяву про припинення повноважень представника через порушення ОСОБА_1 умов договору про надання правової допомоги з 16.01.2024 року, тому договір між позивачем та ОСОБА_3 вважається розірваним. Також представник відповідача зазначає, що надані позивачем документи переслідують мету не захистити свої права, а побільше стягнути з держави коштів на необгрутовані витрати, які ніякими документам не підтверджуються, оскільки сума у розмірі 25 000,00 грн. адвокатом і Клієнтом була визначена ще до її звільнення, та взагалі до призначення службового розслідування. Таким чином представником зазначено, що сума у розмірі 25 000,00 грн. є необґрунтованою та стягненню не підлягає.

Також представник відповідача вказав, що 09.01.2024 року між позивачем та новим представником, а саме адвокатом Компанієць А.В. було укладено договір про надання правничої допомоги. На думку установи, новим представником позивача було підготовлено заяву про зміну підстав позову, яка в свою чергу не може коштувати 17 000,00 грн. прийняття участі у судовому засіданні також повинно відповідати критерію розумності розміру, оскільки представник позивача приймав участь всього тричі, у попередньому судовому засіданні та під час прийняття рішення по справі, у всіх інших випадках остання заявляла клопотання про відкладення розгляду справи. Таким чином на думку представника відповідача сума у розмірі 17 000,00 грн. також є необґрунтованою та не документально не підтвердженою.

Відповідно до положень частини 1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 3 ст. 252 КАС України).

З огляду на зазначене судом призначено судове засідання.

До судового засідання з`явилась представник відповідача.

Під час засідання представником відповідача заявлено клопотання про продовження розгляду заяви в письмовому провадженні.

Враховуючи, що інші сторони провадження до суду не з`явились, судом вирішено продовжити розгляд заяви представника позивача у порядку письмового провадження.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, суд звертає увагу що під час судових дебатів представник відповідача в усній формі вказав про надання доказів на підтвердження правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Так судом встановлено, що 10.10.2021 року між адвокатом Афанасьєвим С.О. та Везенковою Т.І. було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п.3 якого адвокатом надавалась правова допомога та правові послуги у справі, пов`язаної із поновлення Клієнта в органах ДКВС України.

Відповідно до додаткової угоди від 07.07.2023 року сторони домовились, що загальна вартість послуг за Договором від 10.10.2021 року становить 32 000,00 грн. та підлягає сплаті в наступному порядку: 25 000,00 грн. Сплачується Клієнтом не пізніше 30.10.2023 року, 7000,00 грн. сплачується Клієнтом протягом 10 робочих днів з дня ухвалення рішення суду у справі про поновлення Клієнта на посаді.

Згідно акту приймання-передачі послуг від 18.10.2023 року загальна вартість наданих позивачу послуг адвокатом станом на 18.10.2023 року становить 25 000,00 грн., які позивач сплатила згідно квитанції від 18.10.2023 року.

В подальшому договір від 10.10.2021 року між сторонам розірвано, а тому, з огляду на вказану обставину позивач понесла витрати на правову допомогу у сумі 25 000,00 грн.

Вищенаведена обставина підтверджується також наявною в матеріалах справи заявою про припинення повноважень представника (т.2 а.с.101-103) згідно якої адвокатом Афанасьєвим С.О. зазначено, що через порушення ОСОБА_1 умов договору про надання правової допомоги, з 16.01.2024 року договір між адвокатом та позивачем вважається розірваним.

Також 09.01.2024 року між ОСОБА_4 та адвокатом Компанієць А.В. було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до п.1.1 якого Клієнту надавалась правова допомога у вигляді представництва інтересів в Одеському окружного адміністративному суді в рамках судового провадження №420/29022/22.

Також наявний акт прийняття-передачі виконання робіт до Договору про надання правничої допомоги від 09.01.2024 року складений 01.04.2024 року, де також зазначаються дії вчинені у справі 420/29022/22.

Так, щодо вище окресленого договору від 09.01.2024 року та акту приймання-передачі від 01.04.2024 року, суд вказує, що номер даної справи, яка розглядалась судом є 420/29022/23, тоді як в означених документах мова йде про справу №420/29022/22. Тому суд не надає таким оцінку. Жодних пояснень чи уточнень представником, або позивачем не надавалось.

Також в матеріалах справи наявні два запити складені адвокатом Компанієць А.В., які направлялись до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)».

Так, слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як вбачається з акту приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №б/н від 10.10.2021 року (згідно якого інтереси позивача представляв Адвокат Афанасьєв Сергій Олександровича) вбачається, що ним надавались такі послуги:

- первинна усна консультація, 2 години, 4000,00 грн.;

- підготовка шаблону рапорту про надання відпустки, 1500,00 грн.;

- підготовка та направлення адвокатського звернення, 1500,00 грн.;

- підготовка та направлення адвокатських запитів (два запити) у загальному розмірі 3000,00 грн.;

- вивчення наявних у клієнта доказів на 200 аркушах тривалістю 5 годин, 5000,00 грн.;

- підготовка позову, збір додатків та подання такого позову, 10 000,00 грн.

Загальна вартість послуг 25 000,00 грн.

Також у пункті 3 зазначеного акту вказано про те, що підписанням цього акту сторони підтверджують факт оплати Клієнтом наданих послуг на загальну вартість 25 000,00 грн. (аналізуючи акт в розрізі означеного його пункту суд вказує на наявність відповідних підписів адвоката та клієнта). Також в матеріалах наявна квитанція на оплату на оплату послуг №18/10/23 від 18.10.2023 року, згідно якої зазначено: «Сплачено Клієнтом 25 000 гривень, Дата « 18» жовтня 2023 року».

Насамперед суд вважає за необхідне надати оцінку розумності та співмірності витраченого часу адвокатом на надання послуг про які вказано в акті.

Так, суд вважає завищеними суми оплати послуг за консультацію, підготовку та направлення звернення, запитів, вивчення наявні у клієнта матеріалів, підготовки позову, збір відповідних додатків та подання позову. Оскільки враховуючи предмет позову, справа не вимагала великого та об`ємного дослідження.

Також суд вважає, що підготовка шаблону рапорту про надання відпустки для подачі до ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» не повинна охоплюватись витратами в рамках даного позовного провадження, оскільки предметом розгляду справи не була відмова в прийнятті такого рапорту. Тобто в даному випадку це є окремою витратою позивачка за надану їй послугу адвокатом. Крім того суд враховує, що даний рапорт про який йдеться в додатковій угоді, неможливо встановити, оскільки відсутні будь які реквізити такого рапорту в т.ч. його дати, та до позову представником або позивачем не надано рапорту про надання відпустки підготовленого саме адвокатом Афанасьєвим С.О. як представником позивача.

Також суд погоджується з запереченням представника відповідача в частині того, що запити підготовлені адвокатом Афанасьєвим С.О. не можуть коштувати 1500,00 грн. за кожний, оскільки на їх складання не потрібно витрачати велику кількість часу, що вказує на завищення таких сум. Також суд враховує, що запити від 16.08.2023 року та від 25.09.2023 року не є залежними один від одного, тобто дані відомості могли бути витребувані й одним запитом і необхідності сплачувати за кожні два окремо не виникло.

Суд критично відноситься до витрат на подання позову до Одеського окружного адміністративного суду, оскільки без вчинення даної дії адвокат не зміг би надати правову допомогу Клієнтові, а саме здійснити реалізацію наданої ним правової допомоги, тобто дана послуга повинна входити в ціну послуги з підготовки позову, а не охоплюватись як за кожну дію окремо, це ж стосується й збору додатків до позову.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у цьому випадку має бути стягнутий у розмірі 7 000,00 грн.

Щодо повернення судового збору, суд вказує на таке.

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Суд вказує, що позивач звернувся з позовними вимога з урахуванням заяв про зміну предмета позову та зміну підстав позову про:

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 285/ОД-23 від 18.09.2023 року про застосування до позивача стягнення у вигляді «звільнення з органів ДКВС України»;

- визнання протиправним та скасування наказу № 93/ОС-23 від 19.09.2023 року по особовому складу про звільнення її із займаної посади; поновити майора внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Одеській виправна колонія (№14)» з 01.07.2023 року;

- поновлення майора внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора (з організації речового та побутового забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Одеській виправна колонія (№14)» з 01.07.2023 року.

Також суд враховує що у первинній редакції позову була вимога щодо стягнення з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2023 року по день поновлення на посаді у відповідному розмірі.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, позивач сплатила 4294,40 грн., що підтверджується квитанцією №2614-1211-6744-4755 від 19.10.2023 року.

Отже, позивач не повинна була сплачувати судовий збір за всі вищенаведені вимоги.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про необхідність повернення судового збору у повному розмірі, а саме 4294,40 грн.

Також з урахуванням вищенаведених висновків щодо необхідності повернення сплаченого позивачем судового збору, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача в частині стягнення судового збору у розмірі 992,60 грн. з відповідача.

Крім того, у заяві позивачем наведено, що згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 2684 грн., а тому судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру складає 992,60 грн.

Проте, суд вказує, що згідно п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду: адміністративного позову: немайнового характеру, який подано: фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже 2684 х 0,4 = 1073,60 грн., а не 992,60 грн. як вказує позивач у заяві.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Повернути через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Садова, 1-А, м. Одеса; поштова адреса: Головпоштамп, а/с 92, м. Одеса, 65001; ), ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4294,40 грн. відповідно до квитанції №2614-1211-6744-4755 від 19.10.2023 року за подання адміністративного позову у даній справі.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 );

Відповідач: Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» ( м.Одеса вул.Краснова б.2-4);

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код ІПН НОМЕР_2 ).

Суддя Іванов Е.А.