Справа № 420/2991/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2991/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про ступінь придатності ОСОБА_1 , 1967 року народження, до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії №278/10844 від 18.12.2023 року;

зобов`язати військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , 1967 року народження, та прийняти постанову про ступінь придатності його до військової служби із урахуванням висновків спеціалістів, зокрема відображених в виписному епікризі із медичної картки стаціонарного хворого №4780/1290 від 29.12.2023 року, епікризі з медичної картки стаціонарного хворого №48/27 від 18.01.2024 року та інших;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_3 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, 18.12.2023 року його було зупинено на вулиці Буніна в місті Одеса представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та силоміць без вручення повістки припроваджений на територію ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в нього вилучили військовий квиток та силоміць привели в кабінет для проходження ВЛК. При проходженні ВЛК позивач пояснив, що його привезли силоміць і просив надати йому можливість привезти та надати комісії документи, що підтверджують його стан здоров`я, виконані вузькими спеціалістами та повідомив комісії, що має діагноз цебросклероз, що підтверджений томографією головного мозку в листопаді 2023 року, та внутрішньочерепна гіпертензія, що підтверджено ультразвуковою доплерографією, проведеною в жовтні 2023 року, та атрофія речовин мозку, вогнищеві зміни речовин мозку дстрофічного дисциркуляторного та постішемічного характеру, що підтверджено магнітно-резонансною томографією в жовтні 2023 року, що є результатом інсульту, перенесеного позивачем в березні 2023 року.

Позивач просив пройти повний медичний огляд у відповідних спеціалістів для встановлення реального стану здоров`я, у зв`язку із тим, що ВЛК не має відповідних спеціалістів в своєму складі та не має достатнього обладнання для встановлення такого діагнозу. Проте, зазначені вимоги позивача були проігноровані.

У позові повідомлено, що під час ВЛК йому було заміряно тиск та зафіксовано його на рівні 200 на 120, що не відповідає тиску здорової людини, і є першою ознакою наявності гіпертонічної хвороби, що також було повністю проігноровано ВЛК.

Між тим, як вказує позивач, в результаті повного ігнорування елементарних ознак хвороби позивача, у відношенні позивача було зроблено висновок про те, що він є здоровим та придатним до служби, що, на думку позивача, є протиправним.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач стверджує, що відповідно до Таблиці 9 Пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 2 до Положення №402), до статті 39, артеріальний тиск 180 на 110 відповідає тяжкій 3 стадії артеріальної гіпертензії, а в той час коли у позивача було зафіксовано тиск 200 на 120, тобто значно вищий за той, що визначається як критичний відповідно до Розкладу хвороб. На переконання позивача, зазначені обставини мали б за нормальних обставин стати підставою для направлення позивача на додатковий медичний огляд до закладу охорони здоров`я, проте зазначені обставини були повністю проігноровані членами комісії.

Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, позивач посилається на те, що три дні поспіль позивач утримувався силоміць ІНФОРМАЦІЯ_4 та доправлявся з Одеси в Київ у військову частину, а потім до військової частини в Коблево. У зв`язку із зазначеним через перенесений позивачем стрес у позивача різко погіршилося здоров`я і в результаті в нього відбулося наступне загострення хвороби, у зв`язку із чим, одразу після повернення до дому позивач систематично потрапляє в лікарні, витрачає значні кошти на лікування, чого б він міг не робити, якщо б просто не наражався на подібні стресові ситуації, позбавлений можливості ходити на роботу, через систематичне перебування на стаціонарному лікуванні, позбавлений нормального звичного для нього спілкування, і перебуває в постійному стані стресу, у зв`язку із побоюваннями притягнення до відповідальності за неявку за повісткою, а також розумінням того, що при повторному зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_3 повторне подання зазначених документів знову не призведе до нормальної оцінки його стану здоров`я і члени комісії знову проігнорують його стан здоров`я. В результаті перенесеного стресу через побачене несправедливе та протиправне поводження із позивачем, 22.12.2023 року в 19:20 позивач поступив на стаціонарне лікування із загостренням гіпертонічної хвороби. 05.01.2024 року позивач вже повторно поступив на стаціонарне лікування. А на момент подання цього позову, через загострення хвороби cімейним лікарем було направлено позивача на проходження огляду МСЕК для встановлення групи інвалідності.

Отже, вважаючи постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії №278/10844 від 18.12.2023 року, незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі належним чином та своєчасно повідомлялись про встановлений ухвалою суду від 05.02.2024 року строк для подання відзиву на позовну заяву, що підтверджується довідками, сформованими 08.02.2024 року, про доставку електронного примірника адміністративного позову та електронного примірника ухвали про відкриття провадження до електронних кабінетів відповідачів 08.02.2024 року.

Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк та станом на момент вирішення справи по суті відповідачами не поданий.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідачів не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

29.03.2024 року представником позивача до суду подано клопотання про доручення доказів, а саме карти обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 .

Інші заяви, клопотання та додаткові докази до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України, військовозобов`язаний.

Як зазначив позивач, 18.12.2023 року він був зупинений по АДРЕСА_5 представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та без вручення повістки та з вилученням військового квитка доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

18.12.2023 року військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювалось обстеження та медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення придатності до військової служби.

За результатами медичного огляду позивача прийнято постанову, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.12.2023 року №278/10844.

У довідці зазначено діагноз та постанова ВЛК: Гіпертонічна хвороба І ст. На підставі статті 39г графи ІІ Розкладу хвороб, графи ІІ ТДВ Б придатний до військової служби.

Позивач зазначає, що при проходженні ВЛК він пояснював комісії, що його привезли силоміць і просив надати можливість привезти документи, що підтверджують його стан здоров`я, виконані вузькими спеціалістами, а також повідомив комісії, що має діагноз цебросклероз, внутрішньочерепна гіпертензія та атрофія речовин мозку, вогнищеві зміни речовин мозку дистрофічного дисциркуляторного та постішемічного характеру, що є результатом інсульту, перенесеного позивачем в березні 2023 року.

Як вказує позивач, зазначені скарги на стан здоров`я та повідомлення про діагнози відповідачем були проігноровані, а ВЛК було зроблено висновок про те, що він є здоровим та придатним до служби, що, на думку позивача, є протиправним.

Позивач не погоджується з постановою постанову, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.12.2023 року №278/10844, якою позивач визнаний придатним до військової служби, а тому звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ).

Згідно із статтею 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (частина восьма статті 4 Закону №3543-ХІІ).

Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина п`ята статті 22 Закону №3543-ХІІ).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома статті 1 Закону № 2232-XII).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини 13 статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

Згідно з ч.13 ст.2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення медичного огляду наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 р. за № 1109/15800 (далі - Положення № 402) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.2 глави 1 Положення №402 встановлено, що військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.

Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).

До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. (п.п.2.5.1 п.2.5. глави 2 розділу І Положення №402).

До складу ВЛК (ЛЛК) ТЦК та СП входять медичні працівники закладу охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, визначеного рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (голови обласної, Київської міської військових адміністрацій, а також районних військових адміністрацій та військових адміністрацій населених пунктів), за погодженням з головою відповідної штатної ВЛК регіону (п.п.2.5.3 п.2.5. глави 2 розділу І Положення №402).

Підпунктами 2.8.1, 2.8.2 пункту 2.8 глави 2 розділу 1 Положення №402 визначено, що ВЛК ТЦК та СП створюється у районному (міському) ТЦК та СП. Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій у ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК. Персональний склад ВЛК районного (міського), обласного ТЦК та СП визначаються наказами відповідних керівників ТЦК та СП.

Роз`яснення ВЛК регіону та ЦВЛК з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК ТЦК та СП.

Отже, із наведених вище норм Положення № 402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених п. 1.1 розділу І Положення № 402.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Судом встановлено, що позивач має статус військовозобов`язаного.

Питання медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період регламентує глава 3 розділу II Положення №402, яка містить такі пункти.

3.1. Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.

3.2. Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

Повторний медичний огляд військовозобов`язаних, які перебувають у запасі 1 і 2 розрядів, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, а також військовозобов`язаних плавскладу ВМС Збройних Сил України проводиться один раз на 5 років ВЛК військових комісаріатів, а льотного складу - ЛЛК військових комісаріатів.

3.3. Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб.

3.4. Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітки, загальний аналіз крові, визначаються група крові та резус-належність (особам, у яких немає відповідної відмітки у військовому квитку), ЕКГ, дослідження сечі. Особам, яким більше 40 років, обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.

3.5. До початку огляду військовий комісаріат на всіх військовозобов`язаних отримує дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів (на тих, що перебувають на обліку у вказаних диспансерах, закладах, - витяг з історії хвороби), на осіб, що визнані інвалідами, - дані з органів соціального забезпечення, також медичну картку амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України № 025) з поліклінік та медико-санітарних частин за місцем проживання, роботи або навчання.

Зазначені документи з відомостями із вищевказаних диспансерів (закладів), а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи військовий комісаріат до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

3.6. Картка обстеження та медичного огляду на солдатів, матросів, сержантів і старшин зберігається у військовому комісаріаті до чергового огляду, а на офіцерів, прапорщиків (мічманів) у їх особових справах - постійно.

3.7. Якщо офіцери запасу раніше служили у Збройних Силах України або інших військових формуваннях, тоді військовий комісаріат у направленні на огляд вказує, коли і з якої причини вони були звільнені у запас. На звільнених із військової служби за станом здоров`я у ВЛК обов`язково подається Свідоцтво про хворобу (додаток 11) або його копія.

3.8. За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов:

"Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

"Обмежено придатний до військової служби";

"Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю _____________ (вказати спеціальність)";

"Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю _____________ (вказати спеціальність)";

"Придатний до військової служби".

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

"Придатний до військової служби";

"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";

"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

3.9. За статтями Розкладу хвороб, що передбачають відпустку за станом здоров`я або необхідність у лікуванні, приймається постанова про надання офіцерам запасу відстрочки від прийняття на військову службу, а щодо тих військовозобов`язаних, яких викликають на збір, - про тимчасову непридатність для проходження збору. Щодо військовозобов`язаних, які знаходяться на зборі і потребують відпустки за станом здоров`я, приймається постанова про непридатність для подальшого проходження збору.

3.10. У воєнний час та під час мобілізації, на особливий період відстрочка від призову за станом здоров`я надається військовозобов`язаному на строк до 2 місяців. За медичними показаннями продовжується на строк до 2 місяців. Втретє продовження надається на такий самий строк. Після закінчення відстрочки військовозобов`язані оглядаються для вирішення питання про придатність до військової служби.

3.11. У разі коли лікарям ВЛК військового комісаріату важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється на амбулаторне або стаціонарне обстеження у лікувально-профілактичний заклад МОЗ України з подальшим оглядом ВЛК військового комісаріату. Якщо обстеження проводилось у військовому лікувальному закладі, то огляд проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.

3.12. Якщо військовозобов`язаний під час призову на військову службу, збір, а також чергового огляду з метою обліку визнаний таким, що потребує лікування (відстрочки від прийняття на військову службу, збір), то за поданням військового комісаріату місцеві органи охорони здоров`я направляють військовозобов`язаного на лікування до відповідного лікувального закладу. Після закінчення лікування військовозобов`язаний оглядається ВЛК військового комісаріату.

3.13. Громадяни, які звільнені з військової служби у запас або у відставку без проведення медичного огляду ВЛК або не згодні з постановою ВЛК про ступінь придатності до військової служби на період фактичного звільнення та ставлять питання про перегляд цієї постанови, оглядаються ВЛК госпіталів за узгодженням зі штатною ВЛК регіону за направленням військового комісара.

Цей медичний огляд проводиться незалежно від причини звільнення, але не пізніше ніж через п`ять років після звільнення.

У разі коли після звільнення пройшло більше п`яти років, медичний огляд ВЛК проводиться в облікових цілях із визначенням ступеня придатності до військової служби на теперішній час, при цьому причинний зв`язок захворювання, наслідків травми не встановлюється.

У спірних та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК.

Військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

На офіцерів запасу та у відставці подається особова справа, а на звільнених з військової служби з психічними розладами - висновок спеціалізованого лікувального закладу про зміну або зняття раніше встановленого діагнозу, на підставі якого вони були ВЛК визнані непридатними (обмежено придатними) до військової служби. Штатна ВЛК за необхідності додатково запитує та спільно з головними (провідними) медичними фахівцями військово-медичних клінічних центрів вивчає всі медичні та інші документи, які характеризують стан здоров`я заявника у період проходження ним військової служби та після звільнення. Якщо при цьому буде встановлено, що є підстави задовольнити прохання заявника, штатна ВЛК через військового комісара направляє його на огляд ВЛК військового комісаріату, гарнізонною або госпітальною ВЛК (за рішенням штатної ВЛК) з метою визначення придатності до військової служби на теперішній час. Результати огляду колишнього військовослужбовця оформляються довідкою ВЛК або свідоцтвом про хворобу. Чотири примірники свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) направляються в штатну ВЛК. Після розгляду всіх документів штатна ВЛК подає у ЦВЛК свідоцтво про хворобу (довідку ВЛК) в трьох примірниках, на офіцерів запасу та у відставці - особову (на пенсіонерів Міністерства оборони України - і пенсійну) справу, історії хвороби за період служби і після звільнення з військової служби, медичну книжку, медичну картку амбулаторного хворого або докладні витяги з них, акти огляду МСЕК та інші необхідні документи з обґрунтуванням думки з цього питання для прийняття остаточної постанови, у тому числі про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами медичного огляду позивача прийнято постанову, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.12.2023 року №278/10844. У довідці зазначено діагноз та постанова ВЛК: Гіпертонічна хвороба І ст. На підставі статті 39г графи ІІ Розкладу хвороб, графи ІІ ТДВ Б придатний до військової служби.

Не погоджуючись з висновком ВЛК щодо придатності до військової служби, позивач зазначив, що має захворювання, зокрема церебросклероз, внутрішньочерепна гіпертензія та атрофія речовин мозку, вогнищеві зміни речовин мозку дистрофічного дисциркуляторного та постішемічного характеру, у березні 2023 року переніс інсульт, про що сповістив військово-лікарську комісію та просив надати можливість подати підтверджуючі документи. Проте, останньою були проігноровані скарги позивача та прохання провести додаткові дослідження.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року у справі №806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 містяться наступні записи від 18.12.2023 року:

Зріст/вага/t тіла: Ат 200/120;

Терапевт: діагноз Гх І;

Хірург: здоровий;

Невропатолог: здоровий;

Офтальмолог: пр. 0,7, л 0,5;

ЛОР: здоровий;

Дерматовенеролог: здоровий;

Психіатр: здоровий;

Стоматолог: здоровий.

Отже, обстеження проведено всіма лікарями, визначеними Положенням №402 для медичного обстеження військовозобов`язаних.

Водночас, у картці обстеження та медичного огляду відсутні докази проведення рентгенологічного (флюорографічне) обстеження органів грудної клітки, загального аналізу крові, визначення групи крові та резус-належність (особам, у яких немає відповідної відмітки у військовому квитку), ЕКГ, дослідження сечі, як це передбачено п. 3.4. Глави 3 Розділу ІІ Положення №402.

При цьому, позивачу станом на момент проходження медичного огляду виповнилось 56 років.

За приписами Положення №402 особам, яким більше 40 років, обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази проведення позивачу під час медичного огляду виміру внутрішньоочного тиску та дослідження крові на цукор.

Також, у суду відсутні докази отримання військовим комісаріатом даних на позивача із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів, як це передбачено п. 3.5. Глави 3 Розділу ІІ Положення №402.

Таким чином, при проведенні медичного огляду ОСОБА_1 18.12.2023 року ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 порушено вимоги Положення №402.

Крім того, суд враховує доводи позивача щодо того, що при проходженні медичного огляду членами комісії зафіксований артеріальний тиск ОСОБА_1 на рівні 200 на 120, про що зазначено у його картці обстеження та медичного огляду.

Як вже було зазначено, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ).

Так, стаття 39 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад включає хвороби, що характеризуються підвищеним кров`яним тиском I10-I15 (гіпертонічна хвороба, вторинна гіпертензія):

а) гіпертонічна хвороба III стадії з незворотними структурними ураженнями органів-мішеней - Непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку

б) гіпертонічна хвороба III стадії без незворотних структурних уражень органів-мішеней - Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час. Непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

в) гіпертонічна хвороба II стадії - Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час. Обмежено придатні до військової служби.

г) гіпертонічна хвороба I стадії - Непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час. Придатні

Як вбачається з матеріалів справи, позивача визнано придатним до військової служби на підставі ст..39 г Розкладу хвороб, станів та фізичних вад.

Відповідно Пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб, що є Додатком №2 до Положення №402, зокрема статті 39, особи з підвищеним артеріальним тиском підлягають обстеженню в закладі охорони здоров`я (установі). Стадія гіпертонічної хвороби встановлюється з урахуванням рівня АТ та наявності об`єктивних ознак ураження органів-мішеней. Експертний діагноз гіпертонічної хвороби формулюється з визначенням її стадії та характеру ураження органів-мішеней.

Згідно Класифікація ступеня артеріальної гіпертензії за рівнем АТ:

1 ступінь (м`яка АГ) 140-159 / 90-99

2 ступінь (помірна АГ) 160-170 / 100-109

3 ступінь (тяжка АГ) >180 / ? 110

Ізольована систолічна гіпертензія ? 140 / ? 90

Тобто, при проведенні медичного огляду членами ВЛК зафіксовано артеріальний тиск ОСОБА_1 значно вищий за норму.

Суд констатує, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі розгляду суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.

Разом з тим, на думку суду, у даному випадку, враховуючи рівень артеріального тиску позивача, його вік та вимоги Положення №402, відповідач повинен був провести додаткові дослідження, принаймні, надати можливість позивачу скористатись правом на надання документів щодо стану його здоров`я.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні заперечення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо факту неможливості подання позивачем додаткових документів щодо стану здоров`я.

При цьому, оскільки документи щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , на які посилається позивач, зокрема копія магнитно-резонансної томографії від 10.10.2023 року, ультразвукової доплерографії магістральних артерій голови та шиї від 25.10.2023 року та комп`ютерної томографії головного мозку від 04.11.2023 року, складені раніше проведеного ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 медичного обстеження, відсутні підстави ставити під сумнів їх наявність станом на момент виникнення спірних правовідносин.

З огляду на це суд вважає, що спірне рішення ВЛК прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням вимог законодавства щодо проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Відповідачем ці обставини не спростовані.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про те, що постанова військово-лікарської комісії, яка оформлена довідкою №278/10844 від 18.12.2023 року, є протиправною та підлягає скасуванню.

З таких обставин суд вважає за необхідне зобов`язати військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , 1967 року народження, щодо визначення ступеню придатності до військової служби відповідно до приписів чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 5000, 00 грн.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п.57).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень позивач обґрунтовує тим, що в результаті перенесеного стресу через побачене несправедливе та протиправне поводження із позивачем, 22.12.2023 року в 19:20 він поступив на стаціонарне лікування із загостренням гіпертонічної хвороби та 05.01.2024 року позивач вже повторно поступив на стаціонарне лікування. А на момент подання цього позову, через загострення хвороби cімейним лікарем було направлено позивача на проходження огляду МСЕК для встановлення групи інвалідності. У зв`язку із зазначеним позивачу протиправними діями відповідачем завдано моральних страждань.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Верховний Суд України у п. 9 своєї постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 р., зі змінами від 25 травня 2001 р., роз`яснив судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц у постанові від 15 грудня 2020 року зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Частиною 5 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що неодноразово звертав увагу і представників ІНФОРМАЦІЯ_3 на те, що має відповідну хворобу, проте зазначені заяви позивача були проігноровані і працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , які в результаті направили позивача із такою хворобою без речей, телефона і достатнього запасу ліків подорожувати по різним військовим частинам країни. У зв`язку із зазначеним через перенесений позивачем стрес у позивача різко погіршилося здоров`я і в результаті в нього відбулося наступне загострення хвороби, у зв`язку із чим, одразу після повернення до дому позивача систематично потрапляє в лікарні, витрачає значні кошти на лікування, чого б він міг не робити, якщо б просто не наражався на подібні стресові ситуації, позбавлений можливості ходити на роботу, через систематичне перебування на стаціонарному лікуванні, позбавлений нормального звичного для нього спілкування, і перебуває в постійному стані стресу, у зв`язку із побоюваннями притягнення до відповідальності за неявку за повісткою.

На підтвердження понесення моральних страждань та погіршення самопочуття через дії ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач надав до суду: копію медичної карти стаціонарного хворого №4780 від 22.12.2023 року, копію первинного огляду лікуючого лікаря від 25.12.2023 року, копію епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №4780/1290, копію епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №48/27, копію направлення на МСЕК, копію ультразвукового дослідження органів черевної порожнини та за очеревинного простору №1747 від 25.12.2023 року, копію ультразвукового дослідження щитоподібної залози №1747 від 25.12.2023 року, копію протоколу ехоенцефалографічного дослідження від 25.12.2023 року, копію ехокардіографії від 25.12.2023 року.

Разом з цим, суд зазначає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо затримання ОСОБА_1 , направлення його до військових частин, вилучення телефону не було предметом розгляду даної справи. Спірним в межах цієї справи є правомірність постанови ВЛК щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби.

У суду відсутні достатні докази для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача та діями ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо прийняття спірної постанови, а відтак підстави для відшкодування цих витрат за рахунок відповідача відсутні.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1. ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2442,40 грн. (одна вимога майнового характеру та одна вимога немайнового характеру).

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, оскільки адміністративний позов задоволено частково, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн., де 1211,20 грн. - сума судового збору за звернення до суду з вимогою немайнового характеру.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у період з 04.04.2024 року по 07.04.2024 року у відрядженні, а з 08.04.2024 року по 12.04.2024 року у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 15 квітня 2024 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ступінь придатності ОСОБА_1 , 1967 року народження, до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії №278/10844 від 18.12.2023 року.

Зобов`язати військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , 1967 року народження, щодо визначення ступеню придатності до військової служби відповідно до приписів чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одиннадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук