Справа № 500/7218/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7218/23 пров. № А/857/2686/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шевчук С. М.

суддів - Кухтея Р. В.,

Носа С. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року (ухвалене у м. Тернопіль, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Мандзія О.П., дата складання повного тексту рішення 03 січня 2024 року) у справі № 500/7218/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просила суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 періодів її роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 в колгоспі імені Фрунзе відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 31.07.2023 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 в колгоспі імені Фрунзе відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 в колгоспі імені Фрунзе.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 31.07.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 в колгоспі імені Фрунзе.

Стягнуто з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнуто з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що в представленій суду копії трудової книжки позивача, відсутні відомості про кількість вироблених ним людино-днів в колгоспі імені Фрунзе з 01.05.1980 по 23.11.1992. При цьому, за відсутності у трудовій книжці записів про виконання встановленого мінімуму трудової діяльності в колгоспі, позивачем до суду не надано доказів, зокрема документів виданих архівними установами, якими обґрунтовано виконання позивачем як членом колгоспу, встановленого мінімуму трудової участі у цьому підприємстві. Крім цього, зазначає, що зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірний період роботи відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлялася шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося неврученим з підстав закінчення терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приведених обставин, позивач вважається повідомленим по розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність інформації про вироблені вихододні в колгоспі за наявності трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 з трудового стажу позивача, оскільки право позивача на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії не може ставитись в залежність від виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо ведення кадрової документації, зокрема передання документів на архівне зберігання.

Тобто відсутність інформації про вироблені вихододні в колгоспі пов`язана з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку про протиправність, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 в колгоспі імені Фрунзе.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трудової діяльності працювала на різних посадах згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 11.05.1977, зокрема з 10.05.1980 по 13.08.1996 в колгоспі імені Фрунзе, перейменованому 15.03.1993 в с/с "Литвинівська" (а.с.9).

31.07.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2023 № 86 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 18 років 2 місяці 19 днів (а.с.15). За наданими документами до загального стажу роботи не зараховано період роботи в колгоспі з 10.05.1980 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.05.1977, так як відсутня довідка про вироблені вихододні в колгоспі, зараховано з дати створення с/с "Литвинівська" з 24.11.1992 та згідно довідки, наданої архівним відділом Підгаєцької міської ради №154/10 від 16.06.2021, документи колгоспу на зберігання не надходили (а.с.14).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

В силу приписів частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (частини 1, 2).

Згідно з пунктом а) частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1 - 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Матеріалами справи встановлено, що відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у рішенні від 07.08.2023 № 86 послалось на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 2 місяці 19 днів, до якого не зараховано період роботи в колгоспі з 10.05.1980 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.05.1977, так як відсутня довідка про вироблені вихододні в колгоспі, зараховано з дати створення с/с "Литвинівська" з 24.11.1992 та згідно довідки, наданої архівним відділом Підгаєцької міської ради №154/10 від 16.06.2021, документи колгоспу на зберігання не надходили.

Надаючи правову оцінку вказаному рішенню щодо відмови у зарахуванні спірного періоду роботи, колегія суддів вказує на наступне.

Так, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 11.05.1977 слідує, що ОСОБА_1 працювала на різних роботах, зокрема з 10.05.1980 по 13.08.1996 в колгоспі імені Фрунзе, перейменованому 15.03.1993 в с/с "Литвинівська".

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року). Із прийняттям ВР України 14 листопада 1992 року Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» Примірний статут колгоспу припинив функціонування як нормативноправовий акт.

Отже, Примірним статутом колгоспників передбачалась можливість як прийняття осіб у члени колгоспу, так і залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників, які не були членами колгоспу.

Доказів прийняття позивача у члени колгоспу «імені Фрунзе» відповідачами не надано.

Відтак, колегія суддів виходить з того, що позивач у періоди з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 виконувала роботу у колгоспі імені Фрунзе на підставі трудового договору, тому в силу вимог статті 56 Закону №1788-XII такі періоди трудової діяльності підлягали зарахуванню до стажу роботи позивача, а згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV і до страхового стажу.

Колегія суддів наголошує, що частина 1 статті 56 Закону №1788-XII розрізняє види робіт, які зараховуються до стажу роботи, а саме: 1) робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання; 2) робота, виконувана на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв.

Відтак вимоги Закону №1788-XII про те, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, стосуються стажу роботи саме на підставі членства в кооперативі.

Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників», якою затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, також врегульовувала трудову діяльність саме членів колгоспів.

Так, пункт 2 Основних положень передбачав, що трудові книжки ведуться на усіх членів колгоспу з моменту їх прийняття у члени колгоспу.

Зважаючи на те, що відповідачами не надано доказів того, що позивач була прийнята у члени колгоспу імені Фрунзе та виконувала роботу саме на підставі членства у колгоспі, а відтак повинна мати трудову книжку колгоспника із відомостями про встановлений мінімум трудової участі в колгоспному господарстві та фактично відпрацьовані вихододні, суд відхиляє доводи відповідачів, що позивачем не підтверджено стаж роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992.

Суд наголошує, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 11.05.1977 містить належним чином оформлені записи, які свідчать про трудову діяльність позивача у колгоспі імені Фрунзе у спірний період, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача на необхідність подання позивачем підтверджуючої довідки відповідно до Порядку № 637.

Крім цього, як вірно враховано судом першої інстанції, відсутність інформації про вироблені вихододні в колгоспі за наявності трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 з трудового стажу позивача, оскільки право позивача на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії не може ставитись в залежність від виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо ведення кадрової документації, зокрема передання документів на архівне зберігання

Згідно із архівною довідкою від 19.07.2023 № 504, виданою архівним відділом Тернопільської районної військової адміністрації, у 1992 році колгосп імені Фрунзе с.Литвинів перейменований в колгосп імені Грушевського (протокол від 06.02.1992 № 1), у 1992 році колгосп імені Грушевського с. Литвинів перейменовано в с/с "Литвинівська" (протокол від 24.11.1992 № 4).

Відповідно до архівної довідки від 19.07.2023 № 378/10, виданої архівним сектором Підгаєцької міської ради (а.с.12), документи з кадрових питань та з особового складу (стажові книги, книги нарахування заробітної плати) сільськогосподарських підприємств (колгосп імені Фрунзе, селянська спілка "Литвинівська") с.Литвинів до архівного сектору Підгаєцької міської ради на зберігання не надходили.

Тобто відсутність інформації про вироблені вихододні в колгоспі пов`язана з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які вона не могла вплинути.

Колегія суддів наголошує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

В матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 10.05.1980 по 05.05.1981, з 06.05.1984 по 10.06.1984 та з 11.06.1987 по 23.11.1992 в колгоспі імені Фрунзе.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд помилково зобов`язав зарахувати до страхового стажу позивача спірний період роботи саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, та не зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язане зарахувати спірний період роботи позивача до страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зобов`язання вчинити дії.

Стосовно доводів, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вчинити певні дії підлягає зміні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 500/7218/23 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 500/7218/23 слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області» замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області».

Абзац четвертий резолютивної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 500/7218/23 викласти у наступній редакції:

«Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.».

Абзац п`ятий резолютивної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 500/7218/23 - виключити.

В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі № 500/7218/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос