Справа № 380/16942/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача у наданні інформації та зобов`язати надати запитувану позивачем інформацію.

Посилається на те, що 14.02.2023 року Департамент звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати інформацію щодо осіб, які ввезли на територію України транспортні засоби, наведені у додатку до цього запиту. Однак листом відповідача від 13.03.2023 року відмовлено у наданні запитуваної інформації, мотивуючи тим, що поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки. Позивач вважає, що відмова відповідача у наданні запитуваної інформації є неправомірною та перешкоджає реалізації закріплених за Департаментом повноважень. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до положень ст.ст.10, 14, 16, 17 та 24 Закону України «Про захист персональних даних» володілець персональних даних розглядає отриманий запит у кожному конкретному випадку окремо та, у випадку наявності правових підстав, приймає рішення щодо його задоволення або відмовляє у його задоволенні з обґрунтуванням причин відмови. Втім, запит позивача не відповідав вимогам ч.4 ст.16 Закону України «Про захист персональних даних», в якій визначено обсяг інформації, що зазначається у запиті. Крім того, вказав, що позивач вимагав надати інформацію з баз персональних даних, первинним володільцем та розпорядником яких не є відповідач Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 26.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

14.02.2023 року Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради звернувся із запитом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просив надати відомості про осіб, які ввезли на територію України транспортні засоби, наведені у таблиці (додаток №2), зокрема: прізвище, ім`я, по батькові таких осіб; місце проживання чи перебування (реєстрації); номер облікової картки платника податків.

Листом відповідача від 13.03.2023 року повідомлено позивачеві, що відповідно до ст.ст.6, 14 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки.

Вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що перешкоджає реалізації закріплених за Департаментом повноважень, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч.1 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.219 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, частиною другою статті 52, статтями 53, 53-1, 54, частиною першою статті 56, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 188-56, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

За змістом п.1.1 Положення про Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 01.10.2021 року №855, Департамент є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

До складу Департаменту входять такі структурні підрозділи: Управління транспорту; Управління вуличної інфраструктури; Управління безпеки (п.3.2 Положення про Департамент).

Відповідно до п.2.1 Рішення №916 від 08.10.2021 року «Про затвердження Положення про управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради та його структур» (далі - Рішення №916), до основних завдань управління безпеки віднесено: формування та проведення єдиної політики міської влади, економічних і соціальних структур, населення у сфері забезпечення безпеки Львівської міської територіальної громади; забезпечення контролю за дотриманням правил паркування транспортних засобів; виявлення, попередження та припинення правопорушень, які готуються або вчинені, у межах наданих повноважень.

Згідно з п.4.1.23 Рішення №916, до компетенції управління належать, серед іншого, такі повноваження: розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.5.1.3 Рішення №916, для реалізації завдань та виконання повноважень, передбачених цим Положенням, іншими нормативними актами, управління має право: отримувати у встановленому порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань.

Аналогічна норма міститься і у ст.9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно якої посадова особа місцевого самоврядування має право: отримувати в порядку, встановленому законодавством, від відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, об`єднань громадян, окремих осіб матеріали та інформацію, необхідні для виконання своїх службових обов`язків.

Спірним у цій справі є ненадання Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області відомостей на запит позивача стосовно осіб, які ввезли транспортні засоби на територію України.

Так, відповідно до ч.2 ст.14-2 КУпАП, у разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.

Частинами 1-3 ст.279-2 КУпАП визначено, що у разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами України, інформація про вчинене адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), вноситься уповноваженою посадовою особою до відповідних електронних реєстрів Міністерства внутрішніх справ України та Державної прикордонної служби України.

Відповідні органи (підрозділи) Державної прикордонної служби України за запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (в тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) зобов`язані надавати відомості про особу, яка ввезла транспортний засіб на територію України, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Вручення особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, копії постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та/або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), покладається на органи Державної прикордонної служби України, а у разі якщо транспортний засіб ввезено на територію України громадянином (резидентом) України, розгляд відповідних справ та притягнення до адміністративної відповідальності зазначеної особи здійснюються у порядку, передбаченому статтями 279-1, 291, 300-1 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити, зокрема: відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються, серед іншого: реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати відомості про осіб, які ввезли на територію України транспортні засоби, наведені у таблиці, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові таких осіб; місце проживання чи перебування (реєстрації); номер облікової картки платника податків. Втім, відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації, з посиланням на те, що така є персональними даними і не підлягає поширенню без згоди суб`єкта персональних даних.

Даючи оцінку вказаному, суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Розпорядником Реєстру, згідно з п.1 ч.1 ст.2 цього Закону, є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

В силу вимог п.п.5-1, 14 ч.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» до Реєстру вноситься така інформація про особу, зокрема: відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи; у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Відповідно до п.8 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, ДМС під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відповідач є розпорядником запитуваної інформації, у наданні якої ним було протиправно відмовлено.

При цьому, суд враховує, що запитувана інформація була необхідна для належного виконання покладених на Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради обов`язків.

Вказане обумовлює необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання відомостей на запит позивача від 14.02.2023 року про осіб, які ввезли на територію України транспортні засоби, наведені у додатку 2 до цього запиту.

Водночас, що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати запитувану позивачем інформацію, то суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 14.02.2023 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо надання відомостей на запит Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 14.02.2023 року про осіб, які ввезли на територію України транспортні засоби, наведені у додатку 2 до цього запиту.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Січових Стрільців, 11, м.Львів, 79007; ) повторно розглянути запит Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (місцезнаходження: площа Ринок, 1, м.Львів, 79008; ) від 14.02.2023 року , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області надати запитувану Департаментом міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради інформацію відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Січових Стрільців,11, м.Львів, 79007; ) на користь Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (місцезнаходження: площа Ринок, 1, м.Львів, 79008; ) судовий збір у сумі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.