Справа № 308/5237/24
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій державного виконавця протиправними щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2023 року у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій державного виконавця протиправними щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2023 року у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що вона подана без додержання вимог, установлених статтями 160, 161, ч.1 ст. 123 КАС України, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Зокрема було вказано на те, що:

Позивач просить визнати дії відділу ДВС у місті Ужгороді по відкриттю виконавчого провадження № 74347096 від 06 березня 2024 року по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 308/14080/23 протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 74347096 від 06 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року як винесену поза межами строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Позивач вважає дії Відповідна по відкриттю виконавчого провадження № 74347096 від 06 березня 2024 року поза межами строку пред`явлення виконавчого документа до виконання протиправними, оскаржувану постанову - незаконною та такою, що підлягає до скасування. Мотивуючі позовні вимоги тим, що згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 308/14080/23 судом ухвалено: «Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.». Дата набрання судовим рішенням законної сили встановлена 28 вересня 2023 року, про що зазначено навіть в оскаржуваній постанові Відповідача. Так, строк пред`явлення постанови суду до виконання сплив 28 грудня 2023 року. Однак, на переконання позивача, у порушення вищезазначених вимог рішення суду та норм чинного законодавства виконавче провадження Відповідачем було відкрито 06 березня 2024 року після спливу встановленого законом та судовим рішенням строку для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Із приводу викладеного суд зазначає, що 15.03.2022 прийнято Закон України № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, із урахуванням зазначених положень чинного законодавства, позивачеві слід обґрунтувати позовні вимоги в частині визнання дій державного виконавця протиправними щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2023 року у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови, у контексті порушення строків пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання, у розумінні пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

У той же час цитування окремих нормативно-правових актів без конкретизації та обґрунтування з підтвердженням відповідними доказами порушеного права не є обґрунтуванням позовних вимог.

Разом із тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати дії відділу ДВС у місті Ужгороді по відкриттю виконавчого провадження № 74347096 від 06 березня 2024 року по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 308/14080/23 протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 74347096 від 06 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року як винесену поза межами строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що вимоги ОСОБА_1 , не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист як учасника бойових дій, а пов`язані з оскарженням дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2023 року у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви немає.

Отже, позивачу вказано на необхідність сплатити судовий збір у сумі 605,60 грн та надати відповідний підтверджуючий документ про його сплату.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху була надіслана позивачу на вказану ним поштову адресу рекомендованим листом із повідомленням про вручення, однак, конверт із ухвалою від 26.03.2024, повернувся до суду із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд констатує, що іншої адреси для листування, чи альтернативних засобів зв`язку ОСОБА_1 , у позовній заяві не зазначив.

Ухвалою про залишення позовної заяви без руху позивачу було встановлено строк для усунення недоліків, а саме 3 дні з моменту отримання копії ухвали.

Разом із тим, станом на 16.04.2024, недоліки на які вказано в ухвалі від 26.03.2024 позивачем не усунуто. Із заявою про продовження процесуальних строків позивач не зверталася.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

З огляду на викладене суддею вжито необхідні заходи щодо повідомлення позивача про залишення поданої заяви відповідача без руху.

В той же час, до повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом належних процесуальних дій.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами, що кореспондується із приписами статті 43 ЦПК України.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В силу вимог ч.1ст. Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Судом вчинено всіх можливих та передбачених процесуальним законом дій для повідомлення заявника про необхідність усунути недоліки поданої заяви, проте станом на 16.04.2024 року заявник не усунув недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання про повернення позивачеві його заяви, судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256, 294, пп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій державного виконавця протиправними щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2023 року у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош