Справа № 260/10865/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10865/23 пров. № А/857/4206/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року (судді Іванчулинця Д.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Ужгород) у справі №260/10865/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.12.2023 звернувся в суд з позовом до Відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №72630304) від 27.07.2023.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року задоволено позов повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Відділ Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з проханням про надання відомостей (інформації) про підстави блокування його картки для виплат та всіх копій документів виконавчого провадження, що стосується даного випадку, яка зумовлена тим, що 15 вересня 2023 року на смартфон ОСОБА_1 , у додатку «Приват24» надійшло повідомлення про арешт виконавчою службою частини грошових коштів та повністю заблоковано картку для виплат, однак, до надходження вищевказаного повідомлення, позивачеві взагалі нічого не було відомо стосовно будь-яких дій виконавчої служби відносно нього (а.с.5).

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримав від відповідача на його заяву лист-відповідь від 18 вересня 2023 року за № 38069 (а.с.6).

Відділ державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області повідомив позивача, що 25 липня 2023 року через систему електронного документообігу до відділу надійшла заява від Національної поліції про примусове виконання рішення, а саме: Постанови про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення № 2АВ00089242 від 03.06.2022 (а.с.8).

27 липня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.9), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

15 вересня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. Арешт на кошти накладений згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.10).

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2023 року ВП № 72360304, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи заявлені позивачем позовні вимоги та суть спору встановлено підстави для його задоволення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону № 1404-VIII встановлені засади виконавчого провадження.

Так, зокрема, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом положень пункту 6 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів, зокрема як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону № 1404-VIII передбачені вимоги до виконавчого документа.

Зокрема, згідно приписів частини 1 вищевказаної статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У відповідності до пункту 2 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 25 липня 2023 року до Відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява від Національної поліції щодо відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого документа постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 03 червня 2022 року № 2АВ00089242 відносно боржника ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією про виконавче провадження ВП № 72360304 (а.с.11-13).

Як вбачається з Постанови серії 2АВ № 00089242 від 03 червня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, 03 червня 2022 року о 20 год. 16 хв. за адресою М06 Київ-Чоп 772+750 зафіксовано транспортний засіб Suzuki Vitara з державним номерним знаком НОМЕР_1 , та особа, яка керувала вищевказаним транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 23 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8).

У відповідності до вищезазначеної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Дата набрання постанови законної сили 04.08.2022 року. Строк для пред`явлення постанови до примусового виконання до 04.11.2022 року (а.с.8).

Натомість, вищевказана постанова була пред`явлена стягувачем до примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції лише 25 липня 2023 року, тобто після спливу строку на пред`явлення до виконання.

Пунктом 1 статті 12 Закону № 1404-VІІІ, встановлено, що виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців та підпунктом 2 пунктом 4 статті 4 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що оскільки стягувачем, яким є держава пропущено строк на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, відтак такий виконавчий документ в силу вимог пункту 2 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ підлягав поверненню стягувачу органом державної виконавчої служби, без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, що вказує на протиправність дій державного виконавця при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 03 червня 2022 року №2АВ 00089242, за якою, строк для пред`явлення до примусового виконання закінчився 05 листопада 2022 року.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та дійшов правильного висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2023 року у ВП № 72360304 є протиправною та скасована судом першої інстанції правомірно, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі №260/10865/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 08.04.2024