Справа № 280/1736/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Справа № 280/1736/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.09.2023 № 56 про відмову у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника;

2) зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, та виплатити з часу звернення за призначенням такої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 до смерті перебував на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Звернувшись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, позивач отримала рішення відповідача від 25.09.2023 № 56 про відмову у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника з огляду на те, що при переході з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, розмір пенсії зменшується. Крім того, відповідач посилається на постанову КМУ від 21.07.1992 № 418 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсії за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу», якою пенсія по втраті годувальника не передбачена. Вважає дії відповідача протиправними та необґрунтованими..

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

12.03.2024 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№11735), у якому представник відповідача зазначає, що за принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за розглядом заяви позивача 25.09.2023 прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії. Вказує, що базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника. Таким чином, оскільки померлий годувальник за час життя не отримував пенсію за віком, то Головне управління, визначаючи розмір пенсії по втраті годувальника, виходило із розміру пенсії за віком, який належав би годувальнику. Позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону № 1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється, виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника, іншого цим Законом не передбачено. Враховуючи приписи пункту 4 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV, оскільки при проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника розмір пенсії позивача є нижчим за розмір пенсії, який вона отримує, то Головним управлінням правомірно відмовлено їй у переведенні з одного виду пенсії на інший. Звертає увагу, що доводи позивача про те, що при вирішенні питання про призначення спірної пенсії повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років, засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 26.02.2024 суд звільнив позивача від сплати судового збору.

Ухвалою від 26.02.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та інші докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.08.2022 № 1216-, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 28.07.1973 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.07.1973.

09.09.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер у місті Павлоград Дніпропетровської області, про що 12.09.2023 складено відповідний актовий запис № 1755, та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12.09.2023 Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

19.09.2023 позивач звернулась до відділу обслуговування громадян № 23 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перехід на інший вид пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Заява та додані до неї документи прийняті 19.09.2023 пенсійним органом, що підтверджується розпискою-повідомленням за № 6735.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 25.09.2023 № 56 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії. Зазначено, що обчислення пенсій в разі втрати годувальника постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» не передбачено. При обчисленні пенсії в разі втрати годувальника, пенсія ОСОБА_1 становить 2921,43 грн, а пенсія за віком 3629,30 грн. Оскільки, при переході з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, розмір пенсії зменшується, відділ перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаські області прийняв рішення відмовити ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за поданою заявою від 19.09.2023.

Також листом Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 16.11.2023 № 18809-19308/Б-02/8-0800/23 повідомлено, що заявниця перебуває на обліку в Головному управлінні та отримуєте пенсію за віком. Згідно заяви щодо переходу на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 від 19.09.2023 року було прийнято рішення про відмову у переведенні, оскільки розмір пенсії зменшується. За матеріалами пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії обчислено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсії за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» (далі Постанова 418), зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713 «Про внесення змін до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації». Обчислення пенсії в разі втрати годувальника Постановою № 418 не передбачено.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то ОСОБА_1 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Така обставинами не є спірною та визнається учасниками справи.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №676/6529/15-а, від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, у постанові від 06.02.2020 у справі № 751/11477/16-а.

Судом встановлено, що позивач ( ОСОБА_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. Її померлий чоловік ( ОСОБА_2 ) за життя отримував пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №523/13150/16-а та від 06.04.2021 у справі № 617/724/16-а вже вирішував питання правильного застосування норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, Суд зазначав, що стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Враховуючи викладене, оскільки у справі, яка розглядається, позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника, а не за вислугою років померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Враховуючи приведені правові висновки Верховного Суду стосовно застосування статті 37 Закону №1058-IV, а також відсутність підстав для відступлення від зазначеного правового висновку, суд вважає правомірним твердження відповідача стосовно розрахунку розміру пенсії позивачки у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії за віком померлого чоловіка позивача.

При цьому, за приписами пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у спірному випадку, оскільки, як встановлено судом, позивач вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів, є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

У цій справі відповідач, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника - чоловіка позивача, який належав би до виплати, вказав, що 50 відсотків такої пенсії становить 2921,43 грн і це є меншим за розмір пенсії, яку вже отримує позивач (3629,30 грн), а тому вважає такий перерахунок недоцільним.

Відтак, на переконання суду, відповідач обґрунтовано з правових підстав відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв`язку з її переходом з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Доводи позивача про те, що при вирішенні питання про призначення спірної пенсії, відповідач повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років 33182,44 грн, ґрунтуються на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

Стосовно посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у справі №636/2100/16-а, то такі не є подібними щодо спірних правовідносин у цій справі, оскільки позивач помилково викладає зміст абзацу першого пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який прийнятий пізніше Закону України «Про пенсійне забезпечення», та який не містить положень про те, що пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначаються із пенсії годувальника, тобто, в залежності від того доходу (пенсії), який мав годувальник на час настання смерті.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, місцезнаходження: вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, 18000; .

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.04.2024.

Суддя К.В.Мінаєва