Справа № 140/32266/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/32266/23 пров. № А/857/1704/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, ухвалене суддею Андрусенко О.О. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 140/32266/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головних Пенсійних фондів України в Житомирській та Київській областях від 20.09.2023 № 71 щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині: визначення 19.09.2023 як початку виплати; неврахування до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу проходження строкової військової служби з 25.06.1985 по 08.05.1987, половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1988 по 30.06.1993, часу роботи в органах прокуратури з 19.01.1993 по 30.03.1996; встановлення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 64 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області визначити датою початку виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 30.08.2023; зарахувати у стаж судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, час проходження строкової військової служби з 25.06.1985 по 08.05.1987, половину строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1988 по 30.06.1993, час роботи в органах прокуратури з 19.01.1993 по 30.03.1996;

-провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 78 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 30.08.2023 та виплатити недоотриману частину.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що згідно абзацу четвертого пункту 34 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Суд першої інстанції вказав, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується за умови роботи на посаді судді не менше 10 років половина строку навчання за денною формою/вищих юридичних навчальних закладах, час перебування на посаді стажиста в органах прокуратури та період проходження строкової військової служби. При цьому суд вказав, що загальний стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 34 роки 10 місяців 20 днів. Відтак, з урахуванням приписів частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII розмір довічного грошового утримання позивача відповідає 78% (50% (за 20 років роботи на посаді судді) + 28% (за додаткові роки роботи на посаді судді) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступного дня з дати звільнення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для врахування спірних періодів до суддівського стажу, який дає право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у заявленому розмірі. Згідно доводів пенсійного органу, суддівський стаж позивача становить 27 років. Відповідно щомісячне довічне грошове утримання позивача розраховано, виходячи з 64 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач та інші відповідачі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України від 20.03.1996 №202/96 позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Любомльського районного суду Волинської області. Постановою Верховної Ради України від 22.03.2001 № 2335-ІІІ ОСОБА_1 обраний суддею Любомльського районного суду Волинської області безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2023 №861/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Любомльського районного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Зі змісту цього рішення вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення становить 30 років 05 місяців 09 днів.

Також згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2023 №861/0/15-23 з посиланням на частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018), абзац четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, частину першу статті 7, частину четверту статті 43 Закону № 2862-ХІІ, абзац другий статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу позивача, що дає право для звільнення у відставку, зараховано крім стажу роботи на посаді судді (30 років 05 місяців 09 днів) такі періоди: половину строку навчання за денною формою з 01.09.1988 по 30.06.1993 (2 роки 4 місяців 15 днів); робота на посадах у Любомльській прокуратурі Волинської області з 01.07.1993 по 19.03.1996 (02 роки 08 місяців 18 днів).

Відтак загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 (станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення), що дає йому право на відставку, становить 35 років 6 місяців 27 днів.

Станом на 29.08.2023 розмір суддівської винагороди становить 107202,00 грн згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області від 30.08.2023 №416.

З матеріалів справи слідує, що 05.09.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, та вказану заяву за принципом екстериторіальності було скеровано до ГУ ПФУ у м. Києві.

Рішенням ГУ ПФУ у м. Києві від 12.09.2023 №71 у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці відмовлено, у зв`язку із невідповідністю довідки про суддівську винагороду (у довідці від 30.08.2023 №416 по батькові не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_2 »).

13.09.2023 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, надавши документи, зокрема і нову довідку про суддівську винагороду.

Рішенням ГУ ПФУ України у Київській області від 20.09.2023 № 71 ОСОБА_1 призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди, починаючи з 19.09.2023 та довічно, виходячи із стажу судді у 27 років 04 місяці 29 днів.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що територіальним органом Пенсійного фонду України до спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання судді, включено лише період перебування на посаді судді, що складає 27 років 4 місяці 29 днів. До стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, не зараховано, зокрема час проходження строкової військової служби з 25.06.1985 по 08.05.1987, половина строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1988 по 30.06.1993, час роботи в органах прокуратури з 19.01.1993 по 30.03.1996.

Позивач вважаючи, що пенсійним органом при розрахунку стажу роботи на посаді судді для обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді протиправно не враховано до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, стаж роботи в органах прокуратури, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно з частинами 1, 2 статті 142 Закону №1402-VII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 3 вказаної статті щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VII встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною 6 статті 69 Закону №1402-VIII передбачено, що для цілей цього Закону вважається: 1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку; 2) стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти; 3) науковим ступенем - науковий ступінь у сфері права, здобутий у вищому навчальному закладі (університеті, академії чи інституті, крім вищих військових навчальних закладів) чи науковій установі України або аналогічному вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави. Науковий ступінь, здобутий у вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави, повинен бути визнаний в Україні в установленому законодавством порядку; 4) стажем наукової роботи - стаж професійної діяльності у сфері права на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників у вищому навчальному закладі (університеті, академії чи інституті, крім вищих військових навчальних закладів) чи науковій установі України або аналогічному вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави.

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні положення закріплювались статтею 135 «Стаж роботи судді» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI та пунктом 11 «Перехідних положень» вказаного Закону, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI для цілей цієї статті вважається: 1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта, здобута в Україні за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, а також вища юридична освіта за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку; 2) стажем роботи у галузі права - стаж роботи особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче спеціаліста.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ встановлювалось, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини 6 статті 44 зазначеного Закону для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Також, відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 25.06.1985 по 08.05.1987 проходив строкову військову службу у Радянській Армії, що підтверджено військовим квитком серії серії НОМЕР_1 .

Трудова книжка позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29.05.1987 містить запис про навчання позивача з 01.09.1988 по 30.06.1993 у Харківському юридичному інституті. Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 28.06.1993, ОСОБА_1 у 1993 році закінчив Українську юридичну академію за спеціальністю правознавство та присвоєно кваліфікацію юриста. Згідно архівної довідки від 03.01.2019 №Ч-582/613, ОСОБА_1 наказом №137-С від 05.08.1988 був зарахований на перший курс студентом денного факультету №1 (слідчо-прокурорський) Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1988, а наказом від 28.06.1993 №103-С був відрахований з Української юридичної академії у зв`язку з закінченням навчанням і отриманням повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста з 30.06.2023.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2023 №861/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Любомльського районного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 , проведеного Любомльським районним судом Волинської області, тривалість стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за період навчання з 01.09.1988 по 30.06.1993 становить 2 роки 04 місяці 24 дні, тобто половина строку навчання.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби, а тому невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі і не врахування відповідачем таких для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання є неправомірним.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 28.11.2019 у справі №342/119/17, від 20 квітня 2021 року у справі №344/5707/19, від 31 березня 2021 року у справі №204/2241/17 (2-а/204/128/17).

Щодо правомірності відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача часу роботи на посадах слідчого стажиста, помічника прокурора та старшого слідчого в органах прокуратури, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до даних копії трудової книжки позивача, 28.05.1993 ОСОБА_1 з 19.01.1993 прийнятий на посаду слідчого-стажиста прокуратури Любомльського району (запис №7, підстава наказ №14-к від 25.01.1993, 28.05.1993 переведений на посаду помічника прокурора-стажиста Любомльської міжрайонної прокуратури (запис №8, підстава наказ від 28.05.1993 №126-к), 29.07.1993 призначений на посаду помічника Любомльського міжрайонного прокурора (запис №9, підстава наказ від 29.07.1993 № 241), а в період з 14.12.1993 по 01.04.1996 працював на посаді старшого слідчого Любомльської прокуратури (запис №10, підстава наказ від 13.12.1993 №368; запис №11, підстава наказ від 28.03.1996 №99).

Згідно з статтею 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789- XII (у редакціях, чинних на час обіймання позивачем посад помічника та на день призначення суддею) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону розумілись, у тому числі, старший помічник і помічник прокурора. Зазначеними статтями цього Закону визначалися як повноваження прокурорів при здійсненні загального нагляду, нагляду за додержанням законів у місцях застосування заходів примусового характеру, участі в розгляді справ у судах, так і вимоги до осіб для призначення на посади прокурорів, присвоєння прокурорам класних чинів, їх заохочення та відповідальність, матеріальне і соціальне забезпечення, правовий, соціальний захист, пенсійне забезпечення тощо.

Згідно з абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII (який діяв на час роботи позивача на посаді судді) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону №1798-VIII від 21.12.2016), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обчислення стажу за час розглядуваного періоду здійснювалось відповідно до Закону України «Про державну службу», Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), та додатку до нього.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, прокуратури, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Як було зазначено, з 19.01.1993 по 27.05.1993 на посаді слідчого-стажиста прокуратури Любомльського району, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.05.1987.

Питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів в цей період регулювались такими законодавчими актами колишнього Союзу PCP та УРСР, як: постанова Ради Міністрів СРСР від 18.07.1972 №535 «Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні», Положенням про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973.

Так, в підпункті 4.2 пункту 10 зазначеної вище Постанови №535 від 18.07.1972 було визначено, що випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи.

Відповідно до пункту 1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу.

Пунктами 5, 15 цього Положення передбачалось, що час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, до стажу державної служби зокрема зараховується час перебування на посадах прокурорів.

Пунктом 3 цього Порядку №283 було передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Згідно з пунктом 4 Порядку №283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Відповідно до роз`яснення територіального управління Державної судової адміністрації України, щодо категорії інших працівників, яким законом передбачені такі пільги, слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді, належить враховувати період роботи позивача у органах прокуратури з 19.01.1993 по 30.03.1996.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період проходження строкової військової служби з 25.06.1985 по 08.05.1987 (01 рік 10 місяців 14 днів), половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1988 по 30.06.1993 (02 роки 04 місяці 24 дні), період роботи на посаді помічника прокурора-стажиста Любомльської міжрайонної прокуратури, помічника Любомльського міжрайонного прокурора, слідчого Любомльської прокуратури з 28.05.1993 по 01.04.1996 (02 роки 10 місяці 05 днів), період роботи з 19.01.1993 по 27.05.1993 на посаді слідчого-стажиста прокуратури Любомльського району (04 місяці 09 днів), визначивши загальний стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в кількості 34 роки 10 місяців 20 днів, та щодо призначення (перерахунку) з 30 серпня 2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 78 відсотків, відповідно, та вважає, що належним способом захисту є визначення пенсійному органу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача дії.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) у встановлений статтею 309 Кодексу адміністративного судочинства України строк.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 140/32266/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний