Справа № 759/18945/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову від 22.07.2021 у справі про порушення митних правил №0469/10000/21.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.08.2021 матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови передано за територіальною підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року позов задоволено.

Скасовано постанову Київської митниці Держмитслужби від 22.07.2021 у справі про порушення митних правил №0469/10000/21, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що позивач при здійсненні митного оформлення товару за електронною митною декларацією від 11.03.2021 №UA100170/2021/009941 не врахував відомості вказані у технічній документації, а також попередні рішення митного органу, прийняті за подібними товарами, які проходили митне оформлення. У зв`язку з чим, сума несплачених митних платежів становить 36707,59 грн.

Також апелянт вказує, що оскаржувана постанова прийнята 22.07.2021, тобто до спливу строку, передбаченого ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України. Отже, на переконання апелянта, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 10.03.2021 на митну територію України в зоні діяльності Київської митниці Держмитслужби за товаросупровідними документами: авіа накладна LEJ-001327514 від 10.03.2021, інвойс №б/н від 08.03.2021, міжнародний транспортний документ № від 08.03.2021, INV-01501 від 02.03.2021, надійшов товар:

- «Електричні машини, обладнання та їх частини; апаратура для запису або відтворення звуку, телевізійна апаратура для запису та відтворення зображення і звуку, їх частини та приладдя, що не містить у своєму складі РЕЗ и ВП: цифрові камери та записувальні відеокамери: цифрові камери: Веб камери Eclipse Webcam Kit (includes Eclipse StandardSoftware and 1 year of software support and updates (Part. No ECL-WK)-7 шт. Виробник фірма EDEC Digital Forensics. Торгівельна марка EDEC Digital Forensics.

Зазначений товар класифіковано декларантом ТОВ «ЕПОС» громадянином України ОСОБА_1 за кодом УКТ ЗЕД зі ставкою мита у розмірі 0%.

Уповноваженою посадовою особою ВМО №2 митного поста «Київ-центральний» 17.03.2021 винесено рішення №KT-UA-2021, яким встановлено, що товар №1, який подано до митного оформлення за МД №UA100170/2021/009941 є:

- телевізійна камера, що не має вмонтованих засобів для запису зображення: Eclipse Webcam Kit, арт. ECL-WK:USB веб-камера Microsoft 1080 HD Lifecam, з вбудованим мікрофоном, максимальна роздільна здатність відео 1920х1080 пікселів, стандарт роздільної здатності відео Full HD, інтерфейс USB 2,0 в комплекті зі штатним Manfrotto з зажимами, ніжною педаллю, апаратним ключем, ліцензією та програмним забезпеченням, чохлом. Виробник фірма EDEC Digital Forensics, та відповідає коду УКТ ЗЕД , ставка мита - 10%.

Різниця між митними платежами заявленими в МД та платежами, які повинні сплачуватись з урахуванням ставок мита за кодами товарів згідно з УКТ ЗЕД відповідно до рішення становить 36707,59 грн.

30 березня 2021 року уповноваженою особою митного органу складено протокол №0469/10000/21 про порушення позивачем митних правил, передбачених ст. 485 М.К України, а саме: надання позивачем неправдивих відомостей щодо коду товару, який заявлений у МД №UA100170/2021/009941 від 11.03.2021, що призвело до зменшення митних платежів на суму 36707,59 грн.

Постановою від 22.07.2021 у справі про порушення митних правил №0469/10000/21 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено на нього штрафу в розмірі 300 відсотків, що становить 110122,77 грн.

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відповідачем не доведено той факт, що заявлення в митній декларації відомостей щодо коду товару за УКТ ЗЕД здійснено з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру та/або на підставі документів, які є недостовірними та/або містили недостовірну інформацію. Отже, у діях позивача відсутній умисел на вчинення протиправних дій, що є обов`язковим елементом порушення митних правил, за що у ст.485 МК України визначена відповідальність.

Отже, суд вважав наявними підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Законом.

Статтею 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

З огляду на ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно із ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості (за переліком).

Зокрема, відповідно до п.п. а, г п.5 ч.8 ст.257 МК України, до декларації декларантом вносяться відомості про найменування, код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТЗЕД.

Згідно з ч.2 ст.69 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

За правилами ч. 5 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Статтею 266 Митного кодексу України визначено, що декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Стаття 458 МК України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

З огляду на приписи ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно доведення факту наявності прямого умислу.

При цьому, дії особи, кваліфіковані як порушення митних правил за ст. 485 МК України, повинні бути спрямовані на досягнення мети у вигляді неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети в ст. 485 МК України вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини. Зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого ст. 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Аналогічна правова позиція також висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 03.12.2015 № К/800/35863/15 (№359/2056/15-а), від 27.10.2015 у справі № К/800/32153/15 (№359/3525/15-5), постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 607/2391/17, та від 22.05.2020 у справі №751/1477/17, від 27 січня 2022 року у справі № 725/3788/16-а.

Згідно із спірною постановою, позивач, шляхом заявлення у митній декларації від 11.03.2021 МД №UA100170/2021/009941 для розмитнення здійсненої поставки товару на користь одержувача ТОВ «ЕПОС» неправдивих відомостей щодо коду товару згідно з УКТ ЗЕД, вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів на суму 36707,59 грн.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, декларування позивачем товару здійснювалось на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про такий товар, про що позивач зазначив у митній декларації (графа 31).

Водночас, відповідачем не виявлено та не доведено факт подання позивачем недостовірних документів чи недостовірної інформації.

Як зазначалось, відповідно до положень ст.69 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

З наведеного вбачається, що контрольну функцію стосовно правильності визначення декларантом коду товару за УКТ ЗЕД здійснює митний орган і законодавцем відповідальність для заявника (декларанта) встановлена не за неправильне визначення декларантом певного коду товару за УКТ ЗЕД (у разі наявності якої митниця самостійно приймає рішення про визначення коду товару), а за заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно товару, які враховуються при його класифікації віднесення до тієї чи іншої позиції за УКТ ЗЕД.

Як передбачено ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Отже, враховуючи наведене та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та відсутності доказів подання позивачем недостовірних документів, наданої недостовірної інформації та внаслідок ненадання всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття митницею рішення про визначення коду товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова Київської митниці підлягає скасуванню, а адміністративний позов задоволенню.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства, покладено на відповідача.

Посилання апелянта на невідповідність встановлених судом обставин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був довести правомірність прийнятого ним рішення та надати суду всі наявні у нього докази в підтвердження обґрунтованості прийняття такого рішення.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна