Справа № 160/4380/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2024 рокуСправа №160/4380/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.02.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Андрухов Дмитро Григорович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:
- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 26.12.2023 року стосовно звільнення його з військової служби згідно з пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно висновку ЛКК (лікарсько-консультативна комісія) КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Богданівської сільської ради Дніпропетровської області про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о, а тобто потребує ОСОБА_1 , як його сина догляду, викладеному у рішенні про розгляд рапорту щодо звільнення № 2/24-61 від 08.01.2024 року протиправними та скасувати рішення про відмову у задоволенні рапорту № 2/24-61 від 08.01.2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.12.2023 року стосовно звільнення його з військової служби згідно з пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно висновку ЛКК (лікарсько-консультативна комісія) КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Богданівської сільської ради Дніпропетровської області про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о, та потребує постійного стороннього догляду, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, з 05.07.2018 року по теперішній час. 26.12.2023 року позивач відповідачу направив рапорт від 26.12.2023 року, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із тим, що у позивача є батько, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно висновку ЛКК (лікарсько-консультативна комісія) КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Богданівської сільської ради Дніпропетровської області» № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о, хворіє на хвороби зазначені за кодом за МКХ-10, а саме: 167.2 (Церебральний атеросклероз), G93 (Інші порушення головного мозку), 170 (Атеросклероз), та потребує постійного догляду (сторонньої допомоги у зв`язку із обмеженням можливості пересування та самообслуговування), а тобто потребує позивача, як його сина догляду. Однак, листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 2/24-61 від 08.01.2024 року позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для звільнення його з військової служби, оскільки наданий позивачем медичний висновок не підтверджує постійний догляд. Відповідач вважає, що наданий позивачем медичний висновок підтверджує тимчасовий догляд відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про соціальні послуги», так як надання соціальних послуг, які надаються не менше одного разу на місяць протягом до 1 року є тимчасовими, а постійними є ті, що надаються не менше одного разу на місяць протягом більше 1 року. Позивач не погоджується із такими діями відповідача, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 20.03.2024 року. Також вказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати до суду додаткові докази.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
07.03.2024 року на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач не погоджується із позицією позивача із наступних міркувань. Серед додатків до рапорту позивачем прикріплено копію медичного висновку ЛКК КНП ««Центр первинної медико-санітарної допомоги» Богданівської сільської ради Дніпропетровської області» про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о (далі - Висновок № 650), виданого батькові позивача - ОСОБА_2 . Висновок № 650 дійсний протягом 12 місяців з часу видачі, про що прямо зазначено у ньому. Частиною 4 статті 16 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що соціальні послуги, які надаються не менше одного разу на місяць протягом до одного року є тимчасовими, а постійними є ті, що надаються не менше одного разу на місяць протягом більше одного року. Абзацом 4 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як підставу для звільнення з військової служби за контрактом передбачено необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Форма Висновку № 650 затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», також даним наказом затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» (далі - Інструкція). Пунктом 11 Інструкції передбачено, що особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі. В позовній заяві позивач зазначає, що Висновок № 650 слід вважати таким, що виданий безстроково у зв`язку із тим, що його батькові інвалідність встановлена безстроково. Однак відповідач вищевикладені судження позивача вважає помилковими, оскільки виданий закладом охорони здоров`я Висновок № 650 дійсний протягом 12 місяців з дати видачі, про що прямо зазначено у ньому. А для вирішення питання щодо визначення дійсного терміну дії вищевказаного висновку позивачеві необхідно звернутись до закладу охорони здоров`я, котрий видав такий висновок. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач при розгляді питання про звільнення позивача відповідно його рапорту керувався лише фактично наявними матеріалами доданими до рапорту, а відтак діяв у межах діючого законодавства, тому просить суд відмовити в задоволенні позову.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, з 05.07.2018 року по теперішній час, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_2 , та військовим посвідченням серія НОМЕР_3 .
26.12.2023 року позивач через відділення Укрпошти направив рапорт від 26.12.2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із тим, що у позивача є батько, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно висновку ЛКК (лікарсько-консультативна комісія) КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Богданівської сільської ради Дніпропетровської області» про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о, хворіє на хвороби зазначені за кодом за МКХ-10, а саме: 167.2 (Церебральний атеросклероз), G93 (Інші порушення головного мозку), 170 (Атеросклероз), та потребує постійного догляду (сторонньої допомоги у зв`язку із обмеженням можливості пересування та самообслуговування), а тобто потребує позивача, як його сина догляду.
До вказаного рапорту були долучені нотаріально завірені копії підтверджуючих документів, а саме: свідоцтво про народження НОМЕР_4 , паспорти та РНОКПП позивача та батька, Витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання заявника від 12.12.2023 року виданий Виконкомом Межиріцької сільської ради, та відповідно до яких позивач та його батько проживають за адресою: АДРЕСА_1 , довідка МСЕК серія 12 ААБ за № 228961 від 21.10.2020 року, відповідно до якого батькові позивача встановлена 3 група інвалідності (група встановлена безтерміново) внаслідок загального захворювання, Висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг зробленим Відділенням соціального захисту населення Межиріцької сільської ради, Висновок про ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Богданівської сільської ради Дніпропетровської області» про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о.
Листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 2/24-61 від 08.01.2024 року надано відповідь на рапорт позивача від 26.12.2023 року про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до його рапорту та доданих до нього документів, оскільки даний медичний висновок за № 650 від 05.12.2023 року за формою № 080-4/о не підтверджує постійний догляд, так це є тимчасовий догляд відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про соціальні послуги», так як надання соціальних послуг, які надаються не менше одного разу на місяць протягом до 1 року є тимчасовими, а постійними є ті, що надаються не менше одного разу на місяць протягом більше 1 року.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови йому у звільненні з військової служби згідно з пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Разом із тим, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який продовжує діяти станом на теперішній час.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: 1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; 2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; 3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-XII).
Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 Розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008) передбачено, що цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170.
Згідно із пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції від 10.04.2009 року №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 року № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29 жовтня 2012 року № 618, Кабінет Міністрів України затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу .
Так, відповідно до абзацу 6 постанови КМУ від 12.06.2013 року №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Таким чином, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 визначено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років.
При цьому 09.02.2024 року на офіційному сайті Урядовий портал МОЗ України опублікувало роз`яснення, хто потребує стороннього догляду за наявності інвалідності. Так, зазначено, що через порушення функцій організму внаслідок хвороби чи травми деякі люди з інвалідністю не можуть пересуватися і обслуговувати себе, тож вони потребують стороннього догляду.
Людям з інвалідністю I групи такий догляд призначають медико-соціальні експертні комісії в обов`язковому порядку через виключно високий ступінь втрати здоров`я, який спричиняє виникнення такої потреби (форма 157-1/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 року № 577). Ця норма стосується як людей I групи інвалідності категорії А, що фактично не здатні до самообслуговування, так і людей I групи інвалідності категорії В, які частково можуть обслуговувати себе.
У всіх інших випадках потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії. Їхні рішення повинні бути підтверджені відповідними висновками.
Отже, сторонній догляд призначають у таких випадках:
- людям з порушенням функцій організму внаслідок невиліковної хвороби, через які вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися (форма 080-4/о);
- громадянам похилого віку з когнітивними порушеннями, внаслідок яких вони потребують постійного догляду (форма 080-2/о);
- людям з інвалідністю I чи II групи, що виникла внаслідок психічного розладу (за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667).
Отже сторонній догляд призначають, зокрема, людям з порушенням функцій організму внаслідок невиліковної хвороби, через які вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися (форма 080-4/о), а відповідний висновок надають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Згідно із пунктом 4 Інструкції, Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.
Згідно із пунктом 7 Інструкції, у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно із пунктом 9 Інструкції, Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Пунктом 11 Інструкції передбачено, що особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
В позовній заяві позивач зазначає, що висновок № 650 слід вважати таким, що виданий безстроково у зв`язку із тим, що його батькові інвалідність встановлена безстроково.
Однак суд не погоджується із такими твердженнями позивача, оскільки виданий закладом охорони здоров`я висновок № 650 від 05.12.2023 року дійсний протягом 12 місяців з дати видачі, про що прямо зазначено у ньому.
Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений можливості оскаржити висновок № 650 від 05.12.2023 року, який в силу п. 11 Інструкції повинен видаватися безстроково, проте виданий закладом охорони здоров`я строком на 12 місяців.
В даному випадку висновок № 650 від 05.12.2023 року не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги ОСОБА_2 . Так, виданий закладом охорони здоров`я висновок № 650 від 05.12.2023 року дійсний протягом 12 місяців з дати видачі, про що прямо зазначено у ньому, у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.
При цьому, пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Тобто, наданий висновок містить посилання на потребу «постійної сторонньої допомоги» у певний період. Позаяк «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
З огляду на відсутність у висновку, складеного ЛКК, інформації про необхідність постійного догляду, суд вважає, що позивач не надав відповідачу доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного суд, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна