Справа № 520/5376/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 р. Справа № 520/5376/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 (ухвалене суддею Кухар М.Д.) по справі № 520/5376/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення розслідування обставин смерті ОСОБА_2 протиправними; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести повторне розслідування обставин смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 22.11.2022 № 63/1673/107 ( форма НВ-2) та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 791 "Про результати спеціального розслідування нещасного випадку"; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався 09.11.2022 з військовослужбовцем ОСОБА_2 , та скласти відповідний акт; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

08.04.2024 відповідачем до суду подано клопотання про встановлення Військовій частині НОМЕР_1 додаткового строку на подачу доказів про наявність патології серця у ОСОБА_2 на час проходження служби.

В обґрунтування вимог вищезазначеного клопотання відповідач зазначає, що 02.04.2024 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу позивача цінним листом з описом 526 від 02.04.2024 надіслано заяву про надання військовій частині НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію рішення та висновків лікарської комісії, згідно яких ОСОБА_2 визнаний обмежено придатним (або непридатним, точно невідомо) за станом здоров`я під час проходження служби в підрозділі(ах) системи Міністерства внутрішніх справ та в подальшому був звільнений зі служби, проте до теперішнього часу відповідь від позивача та зазначені докази на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили.

Дослідивши доводи заявленого клопотання суд апеляційної інстанції ввадає, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки стан здоров`я ОСОБА_2 (обмежено придатний або непридатний) під час проходження служби в підрозділі(ах) системи Міністерства внутрішніх справ не є предметом доказування у даній справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_2 командир відділення охорони НОМЕР_2 окремого радіолокаційного взводу Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) ( структурний підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2022 № 742 «Про призначення комісії для проведення розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком», проведено спеціальне розслідування нещасного випадку.

За результатами розслідування складено Акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 22.11.2022 № 63/1673/107( форма НВ-2) на підставі якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 791 "Про результати спеціального розслідування нещасного випадку".

Актом № 63/1673/107 (форма НВ-2) від 22.11.2022 встановлено, що нещасний випадок зі смертельним наслідком не визнається таким що пов`язаний з виконанням військової служби.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про те, що нещасний випадок 09.11.2022 з військовослужбовцем ОСОБА_2 стався під час проходження військової служби та не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби є протиправними, у зв`язку із чим Акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 22.11.2022 № 63/1673/107( форма НВ-2) та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 791 "Про результати спеціального розслідування нещасного випадку" підлягають скасуванню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали розслідування нещасного випадку, який стався 09.11.2022 з військовослужбовцем ОСОБА_2 , та скласти відповідний акт, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в подальшому - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (в подальшому - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 18-19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту визначає Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 (в подальшому Інструкція № 332).

Пунктом 1 розділу II Інструкції № 332 передбачено, що розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утеплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Пунктом 8 Розділу II Інструкції № 332 визначено, що Комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти робочих днів з дня її утворення.

Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана, зокрема, скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 наведеною у додатку 4 до цієї Інструкції та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 наведеною у додатку 5 до цієї Інструкції у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження.

Відповідно до п. 9 розд. ІІ Інструкції № 332, якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2, який зберігається у діловодстві військової частини.

Згідно із п. 11 розд. ІІ Інструкції № 332, обставини, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби:

- перебування потерпілого військовослужбовця за місцем постійного проживання, крім перебування військовослужбовців строкової служби та курсантів військових навчальних закладів за місцем проживання в казармах та гуртожитках військових частин;

- перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час у разі вчинення ним дій з рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку;

- погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником);

- алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене технологічним процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком та матеріалами розслідування нещасного випадку;

- використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею;

- навмисне вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження; навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю; самовільне залишення військовослужбовцем місця служби;

- природна смерть внаслідок вроджених вад здоров`я, смерть від загального захворювання, самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження.

Таким чином, п. 11 розд. ІІ Інструкції № 332 містить виключний перелік обставин, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до п. 7 розд. II Інструкції № 332, нещасні випадки зі смертельним наслідком або внаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми, групові нещасні випадки та випадки зникнення або смерті військовослужбовців підлягають спеціальному розслідуванню та розслідуються з урахуванням вимог розділу ІІІ цієї Інструкції.

Згідно із п. 4 розд. ІІІ Інструкції № 332, спеціальне розслідування нещасних випадків проводиться протягом 15 робочих днів. За потреби зазначений строк може бути подовжений командиром (начальником), який призначив комісію зі спеціального розслідування, але не більш як на тридцять днів або на строк, необхідний для проведення медичних досліджень закладом охорони здоров`я, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків. За результатами спеціального розслідування комісія з урахуванням висновків експертиз та (або) досудового розслідування складає акт за формою НВ-2 та оформлює інші матеріали, передбачені цією Інструкцією.

Якщо за висновком комісії з розслідування в акті за формою НВ-2 випадок визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, у військовій частині, де стався нещасний випадок, протягом доби на кожного потерпілого складаються та подаються на затвердження командиру військової частини акти за формою НВ-3. У цьому разі в актах за формою НВ-3 замість підписів членів комісії з розслідування робиться запис: «Складено відповідно до акта спеціального розслідування».

Відповідно до п. 1 Інструкції про проведення судово - медичної експертизи, судово-медична експертиза проводиться з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів дізнання, слідчого, прокурора чи суду.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції результати судово - медичної експертизи, результати судово-медичної експертизи оформляються документом, який має назву висновок експерта.

Судовим розглядом встановлено, що Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано лікарське свідоцтва про смерть від 10.11.2022 року № 12-17/176-Бл/22, де зазначено, що причиною смерті є хвороба (патологічні стани), а саме: серцево-судинна недостатність постінфарктний кардіосклероз.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 742 від 09.11.2022 «Про призначення комісії для проведення спеціального розслідування нещасного випадку» проведено спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався з командиром відділення охорони 710 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_3 молодшим сержантом ОСОБА_2 .

За результатами проведеного розслідування складено Акт № 63/1673/107 (форма НВ-2) від 22.11.2022, яким встановлено, що нещасний випадок зі смертельним наслідком не визнається таким що пов`язаний з виконанням військової служби.

Під час проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком не проводилась судово-медична експертиза, а висновок про смерть ОСОБА_2 , внаслідок загального захворювання, зроблено на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 12-17/176-Бл/22 від 10.11.2022.

Листом Військової частини № НОМЕР_1 № 225/11/62 від 31.01.2023 позивачеві повідомлено, що згідно абзацу 6 пункту 1.3. глави 1 розділу І «Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 № 402, з метою визначення причинного зв`язку захворювання, яке заподіяло смерть молодшого сержанта ОСОБА_2 , заявник може звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого звернення до військово-лікарської комісії.

Згідно із витягом з протоколу 12 Регіональної військово-лікарської комісії № 392 від 28.02.2023 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, кантузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання молодшого сержанта ОСОБА_2 , 1980 року народження «Серцево-судинна недостатність, Постінфарктний кардіосклероз», яке призвело до смерті 09.11.2022 так, пов`язане з проходженням військової служби.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком проведено не у спосіб встановлений законом, а лише на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 12-17/176-Бл/22 від 10.11.2022 та без урахування висновку військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 392 від 28.02.2023, який був відсутній на момент проведення розслідування то висновки відповідача про те, що нещасний випадок 09.11.2022 з військовослужбовцем ОСОБА_2 стався під час проходження військової служби та не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби є протиправними, у зв`язку із чим Акт про проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 22.11.2022 № 63/1673/107( форма НВ-2) і наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 791 "Про результати спеціального розслідування нещасного випадку" підлягають скасуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали розслідування нещасного випадку, який стався 09.11.2022 з військовослужбовцем ОСОБА_2 , та скласти відповідний акт, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 по справі № 520/5376/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін