Справа № 200/1020/22
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 200/1020/22

адміністративне провадження № К/990/11256/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання витини певні дії, стягнення заробітної плати стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Київської обласної прокуратури (далі - відповідач, прокуратура), в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати накази № 893к № 894к від 14 грудня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність щодо непризначення ОСОБА_1 прокурором Київської обласної прокуратури та зобов`язання призначити її на посаду прокурора відділу Київської обласної прокуратури;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення (заробітної плати) з 11 серпня 2021 року в порядку та розмірах, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру";

- стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 11 серпня 2021 року по 31 січня 2022 року у розмірі 385515,27 грн. із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру", а також з 01 лютого 2022 року по дату винесення рішення у справі;

- зобов`язати виплачувати грошове забезпечення (заробітну плату) відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру";

- стягнути завдану моральну шкоди у розмірі 300000 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року, відмовлено в задоволені позовних вимог.

23 лютого 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивачка надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2024 року касаційну скаргу повернуто заявниці.

23 березня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивачка повторно надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

Предметом спору у цій справі є правомірність наказів щодо визначення робочого місця та умов оплати, бездіяльності ненарахування та невиплати грошового забезпечення (заробітної плати) з 11 серпня 2021 року в порядку та розмірах, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій, позивачка посилається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржниця зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували статтю 184 КЗпП України без врахування висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, підтриманих Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 815/400/16 і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 9901/584/19 (що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі).

Також скаржниця вказує, що пункти 3, 6 розділу ІІ Закону №113-ІХ застосовано судом апеляційної інстанції без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19 (щодо того, що якщо правовідносини тривали та виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ).

Разом з цим скаржниця зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано положення статті 7 КАС України (щодо джерел права, які застосовуються судом) без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 квітня 2021 року (справа №640/7102/20) про те, що «...припис акта, що визнаний неконституційним, не може застосовуватися судами...».

Насамкінець в обґрунтуванні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивачка вказує, що судом апеляційної інстанції застосовано статтю 32 КЗпП України без врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц (щодо того, що «...зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці...».

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 зазначеної норми КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Суд звертає увагу скаржниці, що повертаючи первісну касаційну скаргу через необґрунтування нею підстав касаційного оскарження, зокрема, пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, суд касаційної інстанції зазначив, що позивачка конкретну норму, щодо якої викладені висновки Верховного Суду, не зазначила та не обґрунтувала подібність правовідносин у цій справі та у справах, на які вона послалася, у зв`язку з чим Суд визнав неналежним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У повторно поданій касаційній скарзі вбачається, що скаржниця вже зазначає норми конкретних нормативно-правових актів, які, на її думку, судом апеляційної інстанції застосовано неправильно, тобто без урахування вищевказаних висновків Верховного Суду, проте аргументи скаржниці повторно зводяться лише до зазначення постанов Верховного Суду, їх уривків, однак без зазначення сутності неправильного застосування апеляційним судом норми матеріального права та порушення ним норми процесуального права, суперечливість такого застосування позиції Верховного Суду та, зрештою, без обґрунтування подібності правовідносин у справах, в яких викладені висновки Верховного Суду до правовідносин цієї справи, що не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частиною четвертою статті 328 КАС України.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржниці на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з цим позивачка посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах пункту 3 частини першої статті 11, статей 16, 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (щодо повноважень керівника обласної прокуратури призначати на посади у порядку, встановленому законом) у взаємозв`язку зі статтями 32, 184 КЗпП України (щодо гарантій захисту осіб, які мають статус одинокої матері, зміни істотних умов праці таких працівників), а також положеннями розділу ІІ Закону №113-ІХ - у випадках неуспішного проходження атестації прокурором (за наявності статусу одинокої матері).

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 цієї норми КАС України, вимагає не лише зазначення скаржником про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду, та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Проаналізувавши доводи заявниці, Суд доходить висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми (норм) права у подібних правовідносинах за відсутності викладення мотивованих аргументів неправильного її (їх) застосування, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Доводи позивачки про те, що вона має статус одинокої матері, не може бути, з викладення лише цих мотивів в касаційній скарзі, безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Насамкінець авторка касаційної скарги посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

Так, відповідно до вказаної норми підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Верховний Суд наголошує, що доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених пунктом 1 частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржниця вважає неправильно вирішеним.

Проте перевіркою Верховним Судом змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Отже, Суд відхиляє посилання скаржниці на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження рішення судів попередніх інстанцій.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Відтак, скаржницею не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання витини певні дії, стягнення заробітної плати стягнення моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет", а у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку. Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко