Справа № 420/5344/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5344/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 24.01.2024 р. № 2069/03-16 (о/р № 72) "Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності згідно ЗУ "Про державну службу", прийняте за результатом розгляду заяви від 17.01.2024 р. до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення/переведення (перерахунок) пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 17.01.2024 р. призначити/перевести(перерахувати) ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.02.2024 р. № 33-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 15.01.2024 р. № 1500-0602-8/7561 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих ОСОБА_1 за формами, затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 р. № 1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 р. № 180/30048;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 17.01.2024 р. перерахувати, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.02.2024 р. № 33-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 15.01.2024 р. № 1500-0602-8/7561 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих ОСОБА_1 за формами, затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 р. № 1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 р. № 180/30048.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є отримувачем пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 17.01.2024 р. позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Рішенням від 24.01.2024 р. № 72 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві протиправно відмовило у призначенні пенсії по інвалідності як державного службовця, оскільки такого виду пенсії чинним законодавством не передбачено. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача протиправним, тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 21.02.2024 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недоліками позовної заяви та надано позивачу строк для їх усунення.

У встановлений суддею строк позивач усунула недоліки позовної заяви і ухвалою від 26.02.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

12.03.2024 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що починаючи з 01.05.2016 р. державним службовцям за нормами закону № 3723-ХІІ призначаються лише пенсії за віком. Пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" після набуття чинності Законом № 889-VIII не призначаються. Пенсії по інвалідності та у разі втрати годувальника, а також пенсії державним службовцям, які не мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ (не досягли пенсійного віку, не мають необхідного страхового стажу, не мають необхідно спеціального стажу станом на 01.05.2016 р.), призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

12.03.2024 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-VІ. У переведенні на пенсію згідно з Законом № 889-VІІІ відмовлено, оскільки Законом № 889-VІІІ цей вид пенсії не передбачений. Також наголошує на дискреційності повноважень органів Пенсійного фонду щодо призначення/переведення пенсій.

25.03.2024 р. позивач надала відповідь на відзив відповідача-2, в якому заперечила проти доводів та аргументів, викладених у ньому. На думку позивача, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи, станом на 01.05.2016 р. займала посаду державної служби та мала стаж державної служби більше 10 років (13 років 10 місяців), а на день звільнення з державної служби, тобто станом на 10.01.2024 р., мала стаж державної служби більше 20 років (21 рік 6 місяців), то вона має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ.

09.04.2024 р. відповідач-2 надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому повторно наголосив на тому, що переведення на пенсію по інвалідності згідно ЗУ "Про державну службу" не передбачене чинним законодавством.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058 -IV.

Відповідно до довідки серії МСЕ № 070002 від 26.04.2000 р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить наступні відомості про стаж роботи позивача на посадах, віднесених до посад державних службовців:

записи за № 4 та № 5від 01.07.2002 р. позивач прийняла присягу державного службовця та їй присвоєно 15 ранг державного службовця;

запис за № 6 від 01.07.2004 р. позивачу присвоєно 14 ранг державного службовця;

запис за № 8 від 29.06.2006 р. позивачу присвоєно 13 ранг державного службовця;

запис за № 12 від 20.08.2015 р. позивачу присвоєно 12 ранг державного службовця;

запис за № 13 від 01.05.2016 р. позивачу присвоєно 6 ранг державного службовця;

запис за № 18 від 04.05.2019 р. позивачу присвоєно 5 ранг державного службовця.

17.01.2024 р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII.

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Рішенням відповідача від 24.01.2024 р. № 72 відмовлено у переведенні позивача на пенсію по інвалідності, згідно Закону № 1058-IV, відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII у зв`язку із відсутністю даного виду пенсії.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 07.02.2024 р. № 30-Ф позивач працювала в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області на посаді головного спеціаліста, заробітна плата станом на січень 2024 року становить: посадовий оклад 13633,00 грн., надбавка за ранг (5 ранг) - 600 грн., надбавка за вислугу років (30 %) - 4089,90 грн., всього: 18322,99 грн.

За довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 15.01.2024 р. № 1500-0602-8/7561, середні розміри надбавок, премій та інших виплат за грудень 2023 року, що передує місяцю звернення становили: надбавка за інтенсивність - 20468,78 грн., премія - 1160,00 грн., інші виплати - 6,68 грн. всього - 21635,46 грн.

Не погоджуючись з відмовою у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до п.2 розд.ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016 р. втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п.10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.п.10, 12 розд.ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч.9 ст.37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч.12 ст.37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці трудовий стаж на посадах віднесених до державної служби станом на 01.05.2016 р. складає понад 10 років.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03.05.1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283).

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Таким чином суд зазначає, що посади, на яких позивач перебувала в органах публічної влади, відносяться до зазначених категорій.

Оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, при цьому, на станом на 01.05.2016 р. займала посаду державної служби та мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст.37 Закону № 3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 від 13.02.2019 р.

Таким чином, відповідачем-1 під час прийняття від 24.01.2024 р. № 72, яким відмовлено позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданих позивачем заяв і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII.

Отже, рішення від 24.01.2024 р. № 72 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання перевести позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем-1 протиправно відмовлено позивачу в переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII, натомість судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, станом на 01.05.2016 р. займала посади державної служби та мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, суд дійшов висновку, що у даному випадку у органів Пенсійного фонду України відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII.

З позовної заяви слідує, що позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 17.01.2024 р. призначити/перевести(перерахувати) ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати на підставі відповідних довідок, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 17.01.2024 р. перерахувати, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у відповідних довідках.

При цьому, як вбачається із матеріалів адміністративної справи, 17.01.2024 р. позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII, яка за принципом екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у справі № 204/362/17, єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача-1 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 перевести позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України № 1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону № 889-VIII з 17.01.2024 р., здійснити розрахунок та виплату пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідці Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 07.02.2024 р. № 33-Ф та довідці Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 15.01.2024 р. № 1500-0602-8/7561.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), "Проніна проти України" (18.07.2006 р.; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; 09.12.1994 р., п.29).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з неправильним визначенням способу поновлення порушеного права, що не впливає на розмір судового збору, то з відповіповаа-1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) від 24.01.2024 р. № 72 про відмову в переведенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII.

Зобов`язати в Головне управління Пенсійного фонду України Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) з пенсії по інвалідності, призначену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII з 17.01.2024 р., здійснити розрахунок та виплату пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідці Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 07.02.2024 р. № 33-Ф та довідці Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 15.01.2024 р. № 1500-0602-8/7561.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко