Справа № 280/9305/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 квітня 2024 року Справа № 280/9305/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву (м. Київ, бул. Т. Шевченко 50-Г, 01032) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними бездіяльність Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.09.2023, про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку (вх.. № 5858 від 15.09.2023);

зобов`язати Регіональне відділення Фонду Державного майна України по місту Києву розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.09.2023 року (вх. № 5858 від 15.09.2023) та надати відпустку для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2023 позивачкою у відповідності до норм ст.ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки» та ст.ст. 179, 181 КЗпП України подано заяву до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку (вхідний № 5858 від 15.09.2023) з наданням копій передбачених діючим законодавством документів. Листом № 30-11/6085 від 18.09.2023 відповідач повідомив про залишення заяви про надання відпустки без розгляду. В якості підстав для залишення без розгляду відповідач послався на наказ Фонду державного майна України № 192-р від 21.08.2023, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення. Вважає такі дії відповідача щодо залишення без розгляду заяви про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку протиправними та просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.11.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що при розгляді заяви позивачки та доданих до неї документів було встановлено недоліки, а саме: до заяви не додано довідку з органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання матері ( ОСОБА_2 ) про те, що виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку їй припинено та довідка ТОВ «Джинні Рекрутинг» № 070923-1, яка видана ОСОБА_2 , датована 07.09.2023, тобто наступним днем після подання ОСОБА_1 відповідної заяви. Водночас наказом Фонду державного майна України від 21.08.2023 № 192-р ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади.

В подальшому 15.09.2023 позивачкою, у період перебування на лікарняному, до Регіонального відділення подано заяву на імя голови комісії з припинення Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку з 19.09.2023. До заяви було додано пакет документів. Однак, враховуючи наказ Фонду державного майна України від 21.08.2023 № 192-р про звільнення ОСОБА_1 її заява від 15.09.2023 була залишена без розгляду. Окрім того, відповідач просить врахувати той факт, що заява про надання відпустки для догляду за онукою була подана ОСОБА_1 в період перебування її на лікарняному. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 18.12.2023 провадження в адміністративній справі №280/9305/23 зупинено до набрання законної сили рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/8040/23.

Ухвалою від 08.04.2024 поновлено провадження у даній справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 21.08.2023 № 192-р «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву у перший робочий день після закінчення відпустки 11 вересня 2023 року.

Наказом Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 11.09.2023 № 222-р «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 21.08.2023 № 192-р» було внесено зміни до пункту 1 Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 21.08.2023 № 192-р, виклавши його у такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документів про тимчасову непрацездатність.

ОСОБА_1 06.09.2023 на ім`я голови комісії з припинення Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву було подано заяву, в якій позивач просила згідно зі ст. 181 та ч. 7 ст. 179 КЗпП України надати відпустку для догляду за її онукою ОСОБА_3 до досягнення нею трирічного віку з 09.09.2023. До заяви було додано: копію свідоцтва про народження Ярошевської Вероніки AG 1893682 ві 07.03.2023 (з перекладом); копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 05.05.2021; довідка від 07.09.2023 № 070923-1, надана ТОВ «Джинні Рекрутинг» ОСОБА_5 , про працевлаштування за основним місцем роботи та інформацією, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку не надавалась.

Листом від 08.09.2023 за № 30-10/5898 відповідачем було повідомлено, що відомості у наданому ОСОБА_1 пакеті документів для отримання такої відпустки містять розбіжності. Для отримання відпустки для догляду за дитиною до трьох років необхідно оформити належним чином пакет документів. У зв`язку з цим відповідачем не надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років з 09.09.2023.

В подальшому ОСОБА_1 15.09.2023 на ім`я голови комісії з припинення Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву було подано заяву, в якій вона зазначила, що у зв`язку із здійсненням фактичного догляду за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою позивачки, відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про відпустку» та ст.ст. 179, 181 КЗпП України, просить надати їй, починаючи з 19.09.2023, відпустку по догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку. До заяви було додано: копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 НОМЕР_2 від 07.03.2023 (з перекладом); довідка від 07.09.2023 № 070923-1, надана ТОВ «Джинні Рекрутинг» ОСОБА_5 , про працевлаштування за основним місцем роботи та інформацією, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку не надавалась; довідка з управління соціального захисту населення про те, що жодних видів допомоги та компенсації матері дитини не виплачується; копія 1 та 2 сторінок паспорту заявниці із зазначенням відомостей щодо її сина ОСОБА_7 .

Листом від 18.09.2023 за № 30-11/6085 відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до наказу Фонду державного майна України з кадрових питань (особового складу) від 21.08.2023 № 192-р «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву. Враховуючи вищевикладене, заяву про надання відпустки для догляду за дитиною від 15.09.2023 залишено без розгляду.

Вважаючи протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву щодо залишення без розгляду заяви від 15.09.2023 про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Право працівників на надання їм відпустки закріплено у статті 45 Конституції України.

Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою також регулюються Законом України «Про відпустки», Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Статтею 2 Закону України «Про відпустки» закріплено, що право на відпустку мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» одним із видів відпусток є соціальні відпустки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону України «Про відпустки» встановлено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Таке ж право передбачене частинами сьомою статті 179 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також бабою, дідом чи іншими родичами дитини, які фактично здійснюють догляд за нею, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Порядок надання соціальних відпусток урегульовано статтею 20 Закону України «Про відпустки».

У частині третій статті 20 Закону України «Про відпустки» передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

У частині четвертій статті 20 Закону України «Про відпустки» вказано, що особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) одного з батьків дитини про те, що він (вона) вийшов (вийшла) на роботу до закінчення терміну цієї відпустки.

Згідно із частиною першою статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

З аналізу наведених норм убачається, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається, зокрема, і бабі дитини (онуки) на підставі заяви та довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки та виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Як зазначалось вище, позивачем 15.09.2023 подано заяву з проханням надати їй, починаючи з 19.09.2023, відпустку по догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку з додатками, а саме: копію свідоцтва про народження Ярошевської Вероніки AG 1893682 від 07.03.2023 (з перекладом); довідка від 07.09.2023 № 070923-1, надана ТОВ «Джинні Рекрутинг» ОСОБА_5 , про працевлаштування за основним місцем роботи та інформацією, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку не надавалась; довідка з управління соціального захисту населення про те, що жодних видів допомоги та компенсації матері дитини не виплачується; копія 1 та 2 сторінок паспорту заявниці із зазначенням відомостей щодо її сина ОСОБА_7 .

Подання позивачем передбачених частиною четвертою статті 20 Закону України «Про відпустки» заяви і відповідних документів є безумовною підставою для надання останній відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем виконані всі умови для отримання нею відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в тому числі і надано всі необхідні для цього документи до дати, з якої позивач просила надати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Тобто позивач звертаючись із заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку мала законні підстави на її отримання.

При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на той факт, що довідка ТОВ «Джинні Рекрутинг» № 070923-1, яка видана ОСОБА_2 , датована 07.09.2023, тобто наступним днем після подання ОСОБА_1 відповідної заяви, тому що на момент подачі позивачем повторної заяви від 15.09.2023 це недолік був самостійно усунутий ОСОБА_1 , однак відповідачем не надано цьому оцінку.

Лист від 18.09.2023 за № 30-11/6085 суд оцінює як інформування позивача про наявність обставин, існування яких, на думку відповідача, унеможливлює надання зазначеної відпустки.

Після надання 15.09.2023 позивачем заяви з додатками для оформлення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідач зобов`язаний був розглянути таку заяву по суті та прийняти по ньому відповідне рішення, як того вимагає ч. 1 ст. 181 КЗпП України.

Однак залишаючи заяву від 15.09.2023 без розгляду відповідач послався на наказ від 21.09.2023 № 192-р «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Суд зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2023 по справі № 280/8040/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України №192-р від 21.08.2023 зі змінами внесеними наказом № 222-р від 11.09.2023, на підставі якого ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з 06 листопада 2023 року.

Зважаючи, що подання позивачем передбачених частиною 4 статті 20 Закону України «Про відпустки» заяви і відповідних документів є безумовною підставою для надання останній відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку, суд дійшов висновку, що у випадку додержання заявником усіх вимог чинного законодавства відповідач зобов`язаний був надати позивачу відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Такий обов`язок імперативно визначений ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки», ст. 179 Кодексу законів про працю України.

Стосовно посилання відповідачем у відзиві на факт перебування позивача на лікарняному в період з 09.09.2023 по 23.09.2023, що позивачка не заперечує, суд зазначає наступне.

Положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX визначають особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (ч. 1 ст. 1 цього Закону), та який врегульовує, зокрема, питання надання відпусток на час воєнного стану.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Таким чином зазначеними нормами передбачено для роботодавця не право, а обов`язок надати на прохання працівника відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

При цьому факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному не позбавляє її такого права, а лише відтерміновує розгляд цього питання.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, суд вважає, що така бездіяльність у наданні позивачці відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку свідчить про те, що відповідач діяв не на підставі, не у спосіб та поза межами повноважень, які регулюють спірні правовідносини.

З огляду на зазначені обставини суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною 4 статті 245 КАС України також передбачено, що у випадку прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд може зобов`язати останнього прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому суд враховуючи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2023, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву та зазначає, та відсутність законних підстав не розглядати заяву та документи позивача або не надавати їй відпустку після звернення з відповідною заявою, суд висновує про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на приписи ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки», ст. 179 Кодексу законів про працю України суд вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд вважає, що в частині позовних вимог в частині зобов`язання розглянути заяву слід відмовити, тому що питання способу захисту судом вже вирішено шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо реалізації її права на відпустку.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (м. Київ, бул. Т. Шевченко 50-Г, 01032) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку.

Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 коп.).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17.04.2024.

Суддя А.В. Сіпака