Справа № 380/20660/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/20660/23 пров. № А/857/23769/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Чаплик І.Д.), ухвалене в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Львів 06 листопада 2023 року, у справі № 380/20660/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

30.08.23 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника сина ОСОБА_2 , виходячи із 70% розміру грошового забезпечення годувальника, зазначеного в Грошовому атестаті та Довідці про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби, наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплачувати із 01.10.2021 пенсію ОСОБА_1 по втраті годувальника сина ОСОБА_2 відповідно до пункту а) статті 36 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із 70% розміру грошового забезпечення годувальника, зазначеного в Грошовому атестаті та Довідці про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби, наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 31 Закону №2262-ХІІ визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ, пенсії в разі втрати годувальника призначаються в розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Суд першої інстанції зауважив, що у матеріалах справи відсутні докази перебування на утриманні у померлого військовослужбовця ОСОБА_2 інших осіб, яким також було призначено пенсію по втраті годувальника. За таких умов, пенсія позивачу повинна призначатись у розмірі 70% грошового забезпечення померлого годувальника.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив про вимоги щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.10.2021, однак до суду звернувся лише у вересні 2023 року, тобто з пропуском строку на звернення до суду з позовною заявою. Скаржник вказує, що 02.04.2022 набрав чинності Закон України від 24 березня 2022 року №2146-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо пенсій в разі втрати годувальника яким внесенні зміни до статей 30, 36, 37 та 41 Закону-2262. Скаржник вказує, що з урахуванням внесених змін, з 02.04.2022 року розміром пенсії в разі втрати годувальника членам сімей осіб, як мають право на пенсію за Законом- 2262, які загинули внаслідок причини, зазначених у пункті «а» статті 36 Закону 2262 становить батькам/одному з батьків, дружині/чоловікові - 70 процентів заробітної плати загиблого (померлого) годувальника. Таким чином скаржник вважає, що зобов`язання щодо здійснення перерахунку пенсії у розмірі 70 % сум грошового забезпечення з 01.12.2021 є безпідставним.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого військовослужбовця ОСОБА_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Згідно з Витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовця №324 від 23 грудня 2021 захворювання рядового ОСОБА_2 «Ішемічна хвороба серця: стенокардія напруги стабільна, І ФК; атеросклеротичний кардіосклероз, СН-І», яке в подальшому призвело до «Гострої недостатності кровообігу». Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.08.2021 №172 рядового ОСОБА_2 , водія-санітара медичного пункту 1 механізованого батальйону, який помер 11.08.2021 в результаті гострої ішемічної хвороби серця, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Смерть, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 26 жовтня 2021 року №1399, позивач до дня смерті сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилась на його утриманні, та його доходи були основним джерелом засобів до існування, а також вели спільне господарство.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 20.10.2021 отримує пенсію у разі втрати годувальника відповідно до пункту «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія призначена довічно на одного утриманця та виплачується у розмірі 45% грошового забезпечення.

Розмір грошового забезпечення для призначення пенсії визначено грошовим атестатом №156 від 20.09.2021 та довідкою про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії від 25.10.2021 №3954.

07.07.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій просила перерахувати пенсію по втраті годувальника, виходячи із 70% грошового забезпечення сина ОСОБА_2 .

Листом від 14.04.2023 №1300-5203-8/53485 відповідач повідомив позивача, що якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. 02.04.2022 набрав чинності Закон України від 24 березня 2022 року № 2146-ІХ «Про внесення змін до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб щодо пенсій в разі втрати годувальника», яким внесені зміни до статей 30, 36, 37 та 41 Закону № 2262. З урахуванням внесених змін, з 02 квітня 2022 року позивачу призначено пенсію в розмірі 70% грошового забезпечення.

Вважаючи вказану відмову незаконною, такою, що порушує законні права та інтереси, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2262-XII, члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсій в разі втрати годувальника визначені у ст.29 Закону №2262-XII, згідно якої пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Так, непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю (пункт «б» ч.4 ст.30 Закону №2262-XII).

Статтею 31 Закону №2262-ХІІ визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу), пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Як правильно заначив суд першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що позивачу пенсія була призначена відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ. На момент призначення пенсії вказана норма визначала, що членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті пенсія призначалась в розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї, а якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї.

У матеріалах справи відсутні докази перебування на утриманні у померлого військовослужбовця ОСОБА_2 інших осіб, яким також було призначено пенсію по втраті годувальника. За таких умов, пенсія позивачу повинна була бути призначена у розмірі 70% грошового забезпечення померлого годувальника.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу за пенсійною справою, позивачу призначено основний розмір пенсії: 30% грошового забезпечення годувальника (а.с.26), 01.03.2022 позивачу перераховано пенсію та встановлено основний розмір пенсії: 45% грошового забезпечення годувальника (а.с. 40 зворот), 01.04.2022 року відповідачем повторно проведено перерахунок пенсії позивача та встановлено основний розмір пенсії: 45% грошового забезпечення годувальника (а.с 42 зворот).

Таким чином, покликання відповідача на законодавчі зміни які мали місце з 02.04.2022, як на підставу проведення перерахунку пенсії позивачу не заслуговують на увагу, оскільки при призначені пенсії по втраті годувальника позивач вже мала право на пенсію у розмірі 70% грошового забезпечення. Окрім того, як це вбачається з перерахунку проведеного відповідачем з 01.04.2022, все ж таки пенсія перерахована лише в розмірі 45% грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач в апеляційній скарзі зазначив про проведення позивачу перерахунку пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення з квітня 2022, проте жодних доказів щодо проведення такого перерахунку не подає.

Частиною 3 статті 51 Закону №2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Оскільки позивач з 20.10.2021 отримує пенсію у разі втрати годувальника відповідно до пункту «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відповідач на час переведення позивача на пенсію по втраті годувальника допустив протиправні дії щодо встановлення розміру пенсійних виплат, а тому з врахуванням аналогії ч. 3 ст.51 Закону №2262, апеляційний суд відхиляє покликання скаржника в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення з позовною заявою.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року "Гайгузус проти Австрії", якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Суд враховує правову позицію ЄСПЛ у справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005) - якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними, а також рішення Великода проти України від 03.06.2014, в якому ЄСПЛ зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, враховуючи вище викладене апеляційний суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не здійснило призначення та виплату пенсії позивача, виходячи із 70% грошового забезпечення ОСОБА_2 .

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №380/20660/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко