Справа № 420/34197/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 р. Категорія 105000000м. ОдесаСправа № 420/34197/23
Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною відмову від вчинення дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною відмову від вчинення дій та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що постановою заступника начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ Гончаренка А.В. від 09.07.2020 року було відкрите виконавче провадження ВП 62510439 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 5107431,75 грн. та 3% річних в розмірі 228784,95, а всього 5336216,70 грн. Також, 09.07.2020 року, в рамках цього ж виконавчого провадження була прийнята постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від основної суми, що складало 533621,67 грн. Разом з тим в рамках виконавчого провадження будь-які грошові кошти із боржника стягнуті не були. Постановою від 11.08.2021 року виконавчий документ за заявою стягувача на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий сгягувачу без виконання. 13.08.2021 року, заступник начальника відділу Гончаренко А.В. прийняв постанову про відкриття (окремого/виділеного) виконавчого провадження ВП 66502542 про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від основної суми, що складало 533621,67 грн. на підставі виконавчого документу - постанови про стягнення виконавчого збору від 09.07.2020 року по ВП 62510439. Через деякий час стягувач ОСОБА_2 пред`явив виконавчий документ для виконання приватному виконавцю Шуляченко Миколі Борисовичу. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. від 17.08.2021 року було відкрите виконавче провадження № 66546284 по примусовому виконанню рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року (виконавчий лист № 1522/12101/12) в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 5107431,75 грн. та 3% річних в розмірі 228784,95, а всього 5336216,70 грн. Також приватним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 17.08.2021 року, а саме 10% від основної суми, що складає 533621,67 грн. Позивач вказує, що на даний час відбувається одночасне стягнення з нього виконавчого збору, що призводить до подвійного стягнення за одним і тим самим виконавчим документом, а тому звернувся до відповідача із заявою, в якій просив закінчити виконавче провадження №66502542.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незакінчення виконавчого провадження №66502542 з примусового виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави. Зобов`язано Малиновський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження № 66502542 з примусового виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Малиновський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що Законом України «Про виконавче провадження», визначається виключний перелік обставин при яких відбувається закінчення виконавчого провадження, частиною 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», здійснити закінчення виконавчого провадження фактично не можливо у зв`язку з тим, що Автоматизована система виконавчого провадження не може сформувати процесуальну дію щодо закінчення виконавчого провадження за статтею не передбаченою для закінчення виконавчих проваджень, тому твердження суду першої інстанції про обов`язок відділу щодо закінчення виконавчого провадження № 66502542 на підставі частини 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає дійсності та спростовується вимогами чинного законодавства.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2020 року заступником начальника відділу Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62510439 з виконання виконавчого листа №1522/12101/12, виданого 07.04.2020 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення коштів у розмірі 5336216,70 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

В рамках вказаного виконавчого провадження 09.07.2020 року заступником начальника відділу Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко А.В. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн.

11.08.2021 року у зв`язку з надходженням заяви стягувана про повернення виконавчого документу без виконання, заступником начальника відділу Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко А.В., в рамках виконавчого провадження №62510439, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий лист №1522/12101/12, виданий 07.04.2020 року Приморським районним судом м. Одеси, повернуто стягувачу та виведено постанову про стягнення виконавчого збору ВП 62510439 від 09.07.2020 року в окреме провадження.

13.08.2021 року постановою заступника начальника відділу Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко А.В. відкрито виконавче провадження № №66502542 з виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

В рамках виконавчого провадження № №66502542 заступником начальника відділу Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко А.В. 26.10.2023 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Разом з цим, новим стягувачем був повторно пред`явлений виконавчий лист №1522/12101/12, виданий 07.04.2020 року Приморським районним судом м. Одеси, до виконання приватному виконавцю.

17.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66546284 з виконання виконавчого листа №1522/12101/12, виданого 07.04.2020 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 5336216,70 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. 17.08.2021 року було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 533621,67 грн., а 25.07.2023 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

15.11.2023 року позивач через свого представника звернувся до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про закінчення виконавчого провадження № №66502542 про стягнення з нього виконавчого збору.

21.11.2023 року листом №112574 Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено позивача, що заява від 15.11.2023 року про закінчення виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, задоволенню не підлягає, оскільки передачі виконавчого документа від Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до приватного виконавця не відбулось.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у закінченні виконавчого провадження, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен був закінчити виконавче провадження № №66502542 на підставі частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», проте безпідставно цього не зробив, з огляду на що з метою належного та ефективного захисту прав позивача позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльністі Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незакінчення виконавчого провадження №66502542 з примусового виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави та зобов`язання Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження № 66502542 з примусового виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (набув чинності 05 жовтня 2016 року, далі - Закон № 1404-VІІІ).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

В силу вимог ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону 1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 8 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 4 статті 42 Закону 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону 1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами частин 1-5 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 року №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У відповідності до ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів статті 31 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 цього Порядку визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні № 62510439 державним виконавцем фактичного виконання судового рішення досягнуто не було, а виконавчий документ - повернутий стягувачу. Згодом, виконавчий лист №1522/12101/12, виданий 07.04.2020 року Приморським районним судом м. Одеси, був пред`явлений до виконання приватному виконавцю, який наразі фактично здійснює його виконання та, відповідно, стягнув основну винагороду.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2023р. у справі №160/695/22 висловив правову позицію стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа та зазначив наступне.

Так, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення із боржників виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення беззаперечно тягне за собою додаткові витрати. Вказана обставина може розглядатися як накладання непропорційного та надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України і ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Верховний Суд у вищевказаній постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 зазначив, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд повторно зазначив, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Отже, Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №160/695/22 дійшов висновку, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №1522/12101/12, виданим 07.04.2020 року Приморським районним судом м. Одеси, та стягнуто з позивача основну винагороду у визначеному законом розмірі, тому підстави для подальшого стягнення з позивача суми виконавчого збору, який стягнутий в межах виконання цього ж виконавчого документа, відсутні.

Отже, відповідач повинен був закінчити виконавче провадження № №66502542 на підставі частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», проте безпідставно цього не зробив, з огляду на що з метою належного та ефективного захисту прав позивача позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльністі Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незакінчення виконавчого провадження №66502542 з примусового виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави та зобов`язання Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження № 66502542 з примусового виконання постанови №ВП62510439, виданої 09.07.2020 року Другим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору у розмірі 533621,67 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року по справі № 420/34197/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький