Справа № 420/3224/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3224/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , щодо не переміщення ОСОБА_1 до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 );

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 вчинити дії для переміщення ОСОБА_1 до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . За рішенням військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_5 ), його визнано обмежено придатним до військової служби. У зв`язку з цим звернувся до відповідача з рапортом про своє переміщення до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ). За результатами розгляду даного рапорту отримав відмову, яку вважає протиправною.

Ухвалою від 02.02.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

14.02.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що керуючись п.102 Положення № 1115/2009, необхідність переміщення позивача, який визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби, з посади, яку він займає, на іншу посаду, на якій він може виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, рівня фахової підготовки і досвіду служби, визначається начальником, що має право призначати військовослужбовця на відповідні посади. В медичних документах ОСОБА_1 не зазначено конкретних видів діяльності, які заборонені йому за станом здоров`я, а також не зазначено, що позивач не може виконувати службові обов`язки, визначені за його посадою. Також повідомляє, що позивач, будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби порушив вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.11, 16, 29, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України через особисту недисциплінованість, не маючи жодних поважних причин, які б могли бути підставою не виконувати наказ командира, умисно, відкрито зокрема у письмовій формі, відмовився виконати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.05.2023 р. № 22 про вибуття до м.Краматорськ Донецької області для подальшого проходження служби на ділянці відповідальності НОМЕР_6 прикордонного загону. Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 02.10.2023 р. у справі № 454/3365/23, ОСОБА_1 визнано винним у відкритій відмові виконати наказ начальника (непокора) вчинену в умовах воєнного стану та кваліфіковано його дії за ч.4 ст.402 КК України.

21.02.2024 р. позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив про безпідставність викладених у ньому обставин, оскільки вони жодним чином не спростовують доводи, викладені у позовній заяві.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.02.2022 р. призваний на військову службу за контрактом, проходження якої розпочав у НОМЕР_7 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

На підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.04.2023 р. № 551-ОС позивача направлено для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_1 Прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.05.2023 р. № 245-ОС позивача зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення з 05.05.2023 р. та передано у розпорядження начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону.

11.05.2023 р. наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.05.2023 р. № 260-ос позивача призначили на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави відділу прикордонної служби № 2.

Згідно довідки гарнізонної військово-лікарської комісії ЛВМКЦ ДПСУ (в/ч НОМЕР_5 ) від 18.07.2023 р. № 1540, у позивача наявний розлад адаптації у вигляді тривожно-депресивної реакції при помірно виражених короткотривалих проявах з астенічним станом. Обмежений між хребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений екструзією L3-L4 та протрузіями L2-L3, L4-L5, L5-S1міжхребцевих дисків. На підставі ст.17-в графи ІІ Розладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.11.2023 р. № 600-ос позивача призначили інспектором прикордонної служби 2 категорії - номером обслуги третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) першої комендатури швидкого реагування.

08.01.2024 р. позивач подав рапорт № 25/1601/24-Вн про переміщення до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) за станом здоров`я, згідно з висновком ВЛК відповідно до Указу Президента України "Про положення про проходження громадянами України військової служби" від 10.12.2008 р. № 1153/2008.

Листом від 20.01.2024 р. № 08/478-24-Вих відповідач повідомив про відсутність підстав для переміщення позивача для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ).

Також судом встановлено, що вироком Сокальського районного суду Львівської області від 02.10.2023 р. у справі №454/3365/23, який набрав законної сили 02.11.2023 р., позивача визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України позивача звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На період проходження військової служби нагляд за позивачем, як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, має здійснювати командир військової частини, в якій він проходить службу, а після звільнення з військової служби - уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не переміщення до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 в Україні введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану була неодноразово продовжена та є чинною на час розгляду справи.

Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначені Законом України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 р. № 661-IV (далі - Закон № 661-IV).

Відповідно до положень Закону № 661-IV Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Згідно ст.6 Закону № 661-IV державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру:

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони;

органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини;

розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Загальна чисельність Державної прикордонної служби України становить 60000 осіб, у тому числі 52000 військовослужбовців. В особливий період загальна чисельність Державної прикордонної служби України збільшується на кількість особового складу, призваного на військову службу на виконання указів Президента України про мобілізацію, затверджених законами України.

Таким чином, військовослужбовці Державної прикордонної служби України починаючи з 24.02.2022 р. здійснюють передбачені Законами України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про Державну прикордонну службу України" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Частиною 3 розділу І Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2018 р. № 971 визначено, що у своїй діяльності орган охорони державного кордону керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами, а також актами організаційно-розпорядчого характеру Адміністрації Держприкордонслужби.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України ) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009).

За приписами п.п.2, 3 Положення № 1115/2009 громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі в добровільному порядку або за призовом. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням.

У добровільному порядку в Держприкордонслужбі громадяни проходять:

військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки;

військову службу за контрактом осіб рядового складу;

військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Із громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт.

Судом встановлено, що позивачем 07.02.2022 р. укладений контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України. Термін дії контракту до 06.02.2025 р.

Пунктами 88, 89 Положення № 1115/2009 встановлено, що військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється:

1) осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу:

на посади в органах Держприкордонслужби - наказом начальника цього органу;

на посади у структурних підрозділах регіонального управління та в разі переміщення військовослужбовця з одного органу Держприкордонслужби до іншого, якщо ці органи підпорядковані регіональному управлінню, - наказом начальника регіонального управління;

в інших випадках - наказом Адміністрації Держприкордонслужби;

2) осіб офіцерського складу:

на посади в органах Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до майора (капітана 3 рангу) включно, - наказом начальника відповідного органу Держприкордонслужби;

на посади у структурних підрозділах регіонального управління та підпорядкованих йому органах Держприкордонслужби, вищому військовому навчальному закладі Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до підполковника (капітана 2 рангу) включно, - наказом відповідно начальника регіонального управління, ректора вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби;

на посади у розвідувальному органі Адміністрації Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до полковника (капітана 1 рангу) включно, крім посад заступників керівника цього розвідувального органу, призначення на які здійснюється Президентом України або Головою Державної прикордонної служби України, - наказом керівника цього розвідувального органу;

в інших випадках - наказом Голови Державної прикордонної служби України.

Згідно п.93 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) у разі призову на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом чи на військову службу (навчання) за контрактом курсантів вищого військового навчального закладу;

2) у зв`язку із зарахуванням військовослужбовця до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби за денною формою навчання;

3) у разі закінчення вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, вищих військових навчальних закладів інших військових формувань або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти за денною формою навчання;

4) на вищі посади - у порядку просування по службі;

5) на рівні посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (далі - організаційно-штатні заходи) - за рішенням відповідного начальника;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби), а також закінчення граничного строку перебування на окремих посадах або в органах (підрозділах), які виконують завдання в районах проведення антитерористичної операції чи залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або забезпечують їх здійснення;

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах (їх структурних підрозділах) Держприкордонслужби різного рівня - за рішенням відповідного начальника;

для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;

за сімейними обставинами - на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за рішенням відповідного начальника;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, - за рішенням відповідного начальника;

6) на нижчі посади:

у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військоволікарської комісії - за згодою чи на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

на особисте прохання військовослужбовця;

у порядку реалізації накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою та за відсутності рівних посад;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, в разі неможливості призначення на рівну посаду - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, за відсутності рівних посад - за рішенням відповідного начальника.

Пунктом 102 Положення № 1115/2009 передбачено, що необхідність переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби і щодо яких прийнято рішення про можливість залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, з посад, які вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, рівня фахової підготовки і досвіду служби, визначається начальниками, що мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.

Відповідно до п.103 Положення № 1115/2009 військовослужбовці, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі та визнані за станом здоров`я непридатними до льотної роботи, служби на кораблях або до роботи у спеціальних спорудах, але придатними до військової служби, призначаються на рівні чи за їх згодою на нижчі посади, не пов`язані з виконанням польотних завдань, службою на кораблях чи роботою у спеціальних спорудах. За відсутності таких вакантних посад, які не потребують перепідготовки, або у разі відмови військовослужбовців від проходження перепідготовки для призначення на інші посади, зазначені військовослужбовці звільняються в установленому порядку з військової служби.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що визнання військовослужбовців Держприкордонслужби, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, є обставиною, яка може бути підставою для переміщення таких військовослужбовців з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, при цьому необхідність і терміновість переміщення цих військовослужбовців визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади. Визнання військовослужбовців за станом здоров`я непридатними до льотної роботи, служби на підводних човнах, надводних кораблях або до роботи у спеціальних спорудах, але придатними або обмежено придатними до військової служби, є безумовною підставою для призначення їх на посади, не пов`язані з виконанням польотних завдань, службою на підводних човнах, надводних кораблях чи роботою у спеціальних спорудах. У разі відсутності таких вакантних посад зазначені військовослужбовці звільняються в установленому порядку з військової служби.

Приписами п.123 Положення № 1115/2009 закріплено, що військовослужбовці призначаються на вищі, рівні або нижчі посади в органі Держприкордонслужби, в якому вони проходять службу, або в іншому органі Держприкордонслужби у випадках, передбачених пунктом 93 цього Положення.

Переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади у випадках, передбачених абзацами четвертим, шостим та десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення (у тому числі в іншу місцевість), здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, в яку його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця у тому ж населеному пункті, за наявності документів, які це підтверджують.

Переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на іншу посаду у зв`язку зі службовою необхідністю чи за станом здоров`я здійснюється за рішенням командування без згоди військовослужбовця в разі відповідно службової необхідності або наявності медичного висновку про доцільність використання військовослужбовця на інших посадах або в іншій місцевості.

Також у п.124 Положення № 1115/2009 вказано, що призначення військовослужбовця на рівну посаду, а в разі відсутності такої посади - на нижчу посаду в іншу місцевість за станом здоров`я його або членів його сім`ї, які проживають разом із ним, здійснюється начальником органу Держприкордонслужби в межах повноважень за зверненням військовослужбовця за наявності відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, а таке призначення військовослужбовця, викликане потребою у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та проживають у місцевості, в яку планується переміщення військовослужбовця, здійснюється на підставі клопотання військовослужбовця за наявності документів, які це підтверджують.

Таким чином, військовослужбовці Держприкордонслужби можуть бути переміщені, направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули, виключно у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, зокрема і за результатами розгляду поданого рапорту військовослужбовцем.

В ході розгляду справи встановлено, що 18.07.2023 р. позивач, який перебував на військовій службі за контрактом у НОМЕР_1 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ), пройшов медичний огляд гарнізонної військово-лікарської комісії ЛВМКЦ ДПСУ (в/ч НОМЕР_5 ), за наслідками якого складено довідку військово-лікарської комісії від 18.07.2023 р. № 1540, про визнання позивача обмежено придатним до військової служби.

Посилаючись на стан здоров`я згідно вказаної довідки, позивачем складено рапорт на адресу відповідача, в якому викладено прохання розглянути рапорт та вжити заходів реагування з метою переміщення до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) за станом здоров`я. За результатами розгляду даного рапорту, відповідачем відмовлено у переміщенні позивача.

Аргументуючи власну позицію щодо бездіяльності відповідача, позивач вказує, що потребує переміщення до НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) через стан здоров`я, який обумовив обмежену придатність позивача до військової служби.

Разом з тим, в позовній заяві не вказано, а матеріали адміністративної справи не містять відомості про причини, негативний вплив яких на стан здоров`я позивача, унеможливлює проходження ним військової служби у місцевості дислокації відповідача.

Так, суд звертає увагу, що за результатами військово-лікарської комісії не встановлено конкретних видів діяльності, які заборонені позивачу за станом здоров`я, не вказано на шкідливість перебування для стану здоров`я позивача в місцевості, де знаходиться НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ), а також не зазначено, що позивач не може виконувати службові обов`язки, визначені за його посадою. Крім того, відповідні заборони та обмеження щодо проходження військової служби в інших медичних документах позивачем не надано.

На підставі наведеного суд відхиляє дані доводи позивача, оскільки саме по собі визнання особи обмежено придатною до військової служби є не самостійною підставою для переміщення військовослужбовця, а є лише однією із обставин, які її формують, та підлягають врахуванню начальником, що має право призначати військовослужбовців на відповідні посади, під час визначення необхідності такого переміщення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень, яким в даному випадку є НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ), здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови в переміщенні позивача з однієї військової частини до іншої, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, добросовісно, розсудливо та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" № 303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_8 ) до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) (юридична адреса: АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко