Справа № 165/4774/23
Суддя: Василюк А. В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 165/4774/23
Провадження № 2-а/165/6/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2024 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Василюка А.В.
за участю секретаря Навроцької М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській областіпро скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Волинській областіпро скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.12.2023 інспектором ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Поліщуком Валерієм Миколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1105245, згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2, а саме: «проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п.8.4.б ПДР порушення вимог знаків пріоритету.
Вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.
Позивач вказує, що 11 грудня 2023 року о 11:23 годині він по вулиці Винниченка у місті Нововолинську, керував автомобілем марки «Ауді А6», номерний знак НОМЕР_1 . Його було зупинено інспектором ВП № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , який повідомив, що ним було порушено вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».
Зазначає, що відеозапису порушення ним ПДР продемонстровано йому працівником поліції не було, інших доказів чи свідків не має.
Крім того, працівники поліції порушили його право на надання пояснень, оскільки не дали йому можливість висловити свої доводи і заперечення на обґрунтування невинуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення.
Також проігнорували зауваження, щодо того, що даний знак 2.2. встановлений з порушенням, оскільки перед ним не встановлено знак 2.1. із табличкою 7.1.2. і що ці порушення можуть призводити до можливих порушень іншими водіями.
Відповідно до п 14.4.3 ДСТУ 4100:2021, якщо на дорозі безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, то йому повинен передувати знак 2.1 з табличкою 7.1.2.
Вказаний дорожній знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», за порушення вимог якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, установлений з порушенням вимог ПДР та ДСТУ, а саме: перед ним встановлено лише знак 2.1 без додаткової табличкою 7.1.2.
Зазначає, що Верховний суд у своїй постанові від 09.10. 2019 у справі №337/3816/16-а звернув увагу на необхідність дослідження обставин щодо неналежної організації дорожнього руху, зокрема встановлення дорожнього знаку 2.2. відповідно до вимог ПДР, а саме чи перед цим знаком встановлено знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2.
Згідно з пунктом 7.1.2. «Таблички до дорожніх знаків» розділу 33 ПДР табличка 7.1.2 позначає відстань від знака 2.1 до перехрестя в тому разі, коли безпосередньо перед перехрестям установлено знак 2.2.
Відповідно до пункту 8.2-1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.
Вважає, що Відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та гарантій. Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено. За таких умов позивач ОСОБА_1 не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.
Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням права особи, яка притягається до відповідальності, - прямо визнаний Конституційним Судом України (у рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП), рішення якого є обов`язковим до виконання на усій території України.
Також зазначає, що не складання Відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості жодним чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, позивач свою позицію зафіксувати не зміг би. Жодного пояснення працівником поліції у нього не відбиралося. В оскаржуваній постанові жодним чином пояснення позивача або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені.
До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст.251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів тощо.
У зв`язку з вищевикладеним, просить скасувати постанову серії ЕНА № 1105245 від 11.12.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за ч.1 ст.122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав викладених у ньому та поданій заяві, просив його задоволити (а.с.29).
Представник відповідача Іщук М.А. у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 34).
Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до Розділу 33 Дорожні знаки ПДР України, знак 2.1 "Дати дорогу" передбачає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" передбачає, що забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги.
Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2.
Табличка 7.1.2 застосовується із знаком 2.1, а також із знаком 2.2.
Відповідно до п.8.1., п.8.2. Розділу 8 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Згідно з п.8.2-1 Розділу 8 ПДР України дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Відповідно до п.8.4 «б» ПДР України знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано жодних належних доказів не підтвердження скоєння позивачем порушень ПДР України. В свою чергу, посилання в оскаржуваній постанові на певні матеріали без їх уточнення не є належним доказом, оскільки є неконкретизованим посиланням на прилад фіксації правопорушення.

Щодо порушення в частині відсутності знаку 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2, колегія суддів зазначає, що ПДР України передбачено наявність вимоги щодо встановлення такого знаку у разі якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2. Згідно з п.8.2-1. Розділу 8 ПДР України дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил.

Як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, фотодоказів місцезнаходження відповідного знаку, та наданих позивачем фотодоказів місцезнаходження вказаного знаку, суд приходить до висновку про відсутність знаку 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2.

З урахуванням зазначеного, вказана обставина є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У судовому засіданні встановлено, що у постанові серії ЕНА № 1105245 від 11.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі зазначено, що 11.12.2023 о 11:23 годині у м. Нововолинську, по вул.. Винниченка, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Ауді А6", державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2, чим порушив п.8.4"б" ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 340 гривень.

З вказаною постановою позивач не погоджується, посилаючись на те що вимогу дорожнього знаку про зупинку транспортного засобу виконав, будь-яких доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення до постанови не додано.

Судом встановлено, що у п.7 оскаржуваної постанови міститься вказівка на те, що до неї додається відеозапис правопорушення, проте не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснювався фото або відеофіксація правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи, що відсутність у постанові серії ЕНА №1105245 від 11.12.2023 посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, вказана обставина не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення поліцейським без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Дорожній знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», про який йдеться в оскаржуваній постанові, встановлений безпосередньо перед перехрестям з порушенням вимог ПДР України, оскільки йому не передував знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2.

Крім того, згідно п. 14.4.3 ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови Правила застосування» дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» потрібно встановлювати в місцях, де, згідно з вимогами п. 14.4.2, може бути встановлено знак 2.1, але на під`їзді до перехрестя не забезпечено видимість транспортних засобів, які наближаються дорогою, що перетинається. Тобто, встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» є таким, що відповідає вимогам національного стандарту, виключно при обмеженій видимості транспортних засобів, які наближаються дорогою, що перетинається.

При цьому, в умовах дорожньої обстановки, встановленої судом при дослідженні відеозапису наданого позивачем в якості доказу по справі, а також за відсутності заперечень позивача про інше, вбачається, що для водіїв, що рухаються в тому напрямку, де встановлено дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» (з правої та лівої сторони) видимість транспортних засобів, що рухаються дорогою, що перетинається жодними перешкодами не обмежено, що свідчить про наявність об`єктивних підстав вважати, що встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» у вказаному місці є таким, що не відповідає вимогам п. 14.4.2 ДСТУ 4100:2021.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення складена відповідачем не може оцінюватися судом в розумінні ст.73, ст.74 КАС України у якості належного та достатнього доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б вказували на те, що позивач, керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та здійснив проїзд без повної зупинки транспортного засобу, у матеріалах справи відсутні. А тому, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1105245 від 11.12.2023 є неправомірною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.3, ст.9, ст.72, ст.73, ст.77, ст.19, ст.242, ст.243, ст.246, ст.286 КАС України, на підставі ч.1 ст.122 КУпАП, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1105245 від 11.12.2023, винесену інспектором ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк