Справа № 480/2882/24
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
16 квітня 2024 року Справа № 480/2882/24
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Прилипчук О.А,, розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
11 квітня 2024 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в якій просить:
1. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2020 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (для 2020 року), на 01.01.2021 (для 2021 року), на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
2. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови про нарахування та виплату позивачці грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.02.2020 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (для 2020 року), на 01.01.2021 (для 2021 року), на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
3. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови про нарахування та виплату позивачці компенсації за 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
4. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови про нарахування та виплату позивачці компенсації за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
5. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови про нарахування та виплату позивачці компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-25 Закону України "Про відпустки" (учасникам бойових дій) та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2016 р. по 2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
6. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови про нарахування та виплату позивачці одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 (п`ятнадцять) повних календарних років служби, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
7. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці грошового забезпечення за період з 01.02.2020 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (для 2020 року), на 01.01.2021 (для 2021 року), на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів
8. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.02.2020 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (для 2020 року), на 01.01.2021 (для 2021 року), на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
9. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званшім, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
10. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
11. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-25 Закону України "Про відпустки" (учасникам бойових дій) та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2016 р. по 2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
12. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 (п`ятнадцять) повних календарних років служби, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 , подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить поновити строк звернення до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування заяви зазначила, що 29.03.2024 звернулася із заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення перерахунку та доплати коштів. 05.04.2024 відповідачем надано відповідь про нараховані та виплачені кошти грошового забезпечення.
Таким чином, вважає, що саме з 05.04.2024 необхідно обчислювати строк звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.
Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Перевіривши матеріали позовної заяви та доводи заяви про поновлення строків звернення до суду, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється застосованим в частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25.04.2019 у справі №804/496/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №360/3359/19.
Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі по тексту - Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022), що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України.
Зокрема, частини 1 і 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1). Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).
Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, отже, його норми не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до ч. 1ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину 1статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.
Оскільки по 18.07.2022 включно діяла редакція ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якою строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) та його складових частин на момент не застосовувалися, то в даному випадку строк позовної давності не застосовується до позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення з 01.02.2020 по 18.07.2022 включно, до інших позовних вимог строк позовної давності застосовується.
Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином з 01 липня 2023 року строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, позивач зазначила, що дізналася про розмір отриманої грошової винагороди лише 05.04.2024.
Проте, суд не приймає до уваги зазначені доводи позивачки, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що предметом спору по даній справі є правомірність нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 належного позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 18.10.2023.
Також, судом встановлено, що 18.10.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , медичну сестру медичного пункту полігону виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.
09.04.2024 позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.
У разі оскарження дій, бездіяльності, рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведені переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.
Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття ж повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Грошове забезпечення є щомісячною виплатою, її розмір щомісяця відомий особі, яка її отримує, та отримуючи її у неналежному на думку особи розмірі вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання відповідної виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.
Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 у справі № 360/1870/19.
Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
При цьому, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, представником позивача суду не наведено.
Суд наголошує, що звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 після спливу тримісячного строку звернення до суду, не є підставою для поновлення строку звернення до суду, а свідчать виключно про намагання позивача поновити пропущені строки звернення до суду.
Отже, суд зазначає, що доводи викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою, є безпідставними. В даному випадку позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог про:
-зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці грошового забезпечення за період з 19.07.2022 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
-зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці грошової допомоги на оздоровлення за період з 19.07.2022 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
-зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
-зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
-зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-25 Закону України "Про відпустки" (учасникам бойових дій) та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2016 р. по 2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
-зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 (п`ятнадцять) повних календарних років служби, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів.
За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення заяви позивача щодо поновлення позивачу строку звернення до суду з даною позовною заявою в частині позовних вимог.
Враховуючи викладене, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами в частині позовних вимог про: зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці грошового забезпечення за період з 19.07.2022 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці грошової допомоги на оздоровлення за період з 19.07.2022 р. по 18.10.2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (для 2022 року) та на 01.01.2023 (для 2023 року) на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за 35 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-25 Закону України "Про відпустки" (учасникам бойових дій) та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2016 р. по 2023 р. (включно), виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 (п`ятнадцять) повних календарних років служби, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених коштів, у якій зазначити інші поважні причини пропуску такого строку та доказів поважності причин пропуску такого строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Копію даної ухвали направити особі, що звернулась із позовною заявою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Прилипчук