Справа № 420/29055/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року та з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року та з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Також позивач зазначив, що згідно довідок №743/836 від 17.11.2022 року та №743/1079 від 18.11.2022 року, виданих Військовою частиною НОМЕР_2 , у період з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року та з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року позивач був відряджений до оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Дніпропетровської та Херсонської областей.

Позивач надав вищевказані довідки до Військової частини НОМЕР_1 для нарахування йому додаткової винагороди за вищевказаний період згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Разом з тим, відповідач у виплаті додаткової винагороди, призначеної постановою КМУ №168, за період з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року та з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року відмовив, посилаючись на те, що надані позивачем довідки не відповідають встановленим законодавством вимогам.

Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю військової частини, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду у справі №420/29055/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив по справі, в якому зазначено, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що позивачем було надано довідку від 17.11.2022 року №743/836 (за період з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року), що видана Військовою частиною НОМЕР_2 , але зазначена довідка не відповідає вимогам Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року.

Крім того відповідачем зазначено, що позивачем було зазначено довідку від 18.11.2022 №743/1079 (за період 01.04.2022 року по 30.06.2022 року), але вказана довідка не охоплює календарного періоду, зазначеного в позовних вимогах позивача, а саме з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року.

До суду були також надані пояснення Міністерства оборони України, в яких зазначено про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але судом їх оцінка не надається через наступне.

Під час подання до суду первинного адміністративного позову ОСОБА_1 ним було зазначено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України.

Відповідно до положень частини 2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі за клопотанням учасників справи.

Водночас, позивач в позовній заяві не обґрунтував, на які саме права, інтереси або обов`язки Міністерства оборони України може вплинути рішення в адміністративній справі №420/29055/23, через що адміністративний позов було залишено без руху.

Позивачем на виконання ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху було надано адміністративний позов, в якому учасниками справи було зазначено лише сторони (позивача та Військову частину НОМЕР_1 ) та за цим адміністративним позовом було відкрито провадження у справі у такому суб`єктному складі сторін. При цьому клопотання про залучення Міністерства оборони України в якості третьої особи позивачем до суду не було заявлено, а судом Міністерство оборони України в якості учасника справи не залучалось.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд у справі встановив наступне.

Майор ОСОБА_1 наразі проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , чого відповідачем під час розгляду справи не заперечувалось.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Військової частини НОМЕР_1 за вих.№2152/828 від 28.09.2023 року, позивач був відряджений до діючого угрупування військ (сил), та включений до складу сил і засобів, де виконував певні завдання в інтересах цього угрупування.

Військовою частиною НОМЕР_2 були видані довідки на ім`я ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 , про те, що він приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у складі оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Дніпропетровської та Херсонської областей в межах зони відповідальності (Херсонська область, Запорізька область, Дніпропетровська область), а саме:

1) довідка №743/1079 від 18.11.2022 року за період з 01 квітня по 30 квітня 2022 року, з 01 травня по 31 травня 2022 року, 01 червня по 30 червня 2022 року, видану на підставі:

наказ командувача угруповання військ "Південь" №42 від 19.03.2022 року;

наказ Головнокомандувача ЗС України №125 від 30.04.2022 року;

наказ Головнокомандувача ЗС України №157 від 02.06.2022 року;

наказ Головнокомандувача ЗС України №184 від 01.07.2022 року;

бойове розпорядження OCУB "ОЛЕКСАНДРІЯ" №134т/ОКП/БУ;

бойове розпорядження ОСУВ "ОЛЕКСАНДРІЯ" №336т/ОКП/БУ від 01.04.2022 року;

бойове розпорядження ОСУВ "ОЛЕКСАНДРІЯ" №729г/ОКП/БУ від 30.04.2022 року;

бойове розпорядження ОСУВ "ОЛЕКСАНДРІЯ" №739т/ОКП/БУ від 01.05.2022 року;

бойове розпорядження ОСУВ "ОЛЕКСАНДРІЯ" №905т/ОКП/БУ від 31.05.2022 року;

бойове розпорядження ОСУВ "ОЛЕКСАНДРІЯ" №917т/ОКП/БУ від 02.06.2022 року;

бойове розпорядження ОСУВ "ОЛЕКСАНДРІЯ" №1047Т/ОКІ/БУ від 30.06.2022 року;

бойовий наказ командувача УВ "ПІВДЕНЬ" №1583т/УВП від 10.05.2022 року;

журнал бойових дій ОУВ "Каховка" №23/143/13/т4 від 04.06.2022 року;

рапорт начальника відділу розвідки від 16.07.2022 року №321 про безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони у відсічі і стримування збройної агресії у смузі ведення бойових дій в період з 01 квітня по 30 квітня 2022 року, 01 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року.

2) довідка №743/836 від 17.11.2022 року за період з 01 вересня по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня по 31 жовтня 2022 року, 01 листопада по 16 листопада 2022 року, видану на підставі:

бойове розпорядження командувача ОСУВ "Олександрія" від 01.09.2022 року №1717т/окп/бу, від 02.09.2022 року №1747т/окп/бу, від 03.09.2022 року №1759т/окп/бу, від 04.09.2022 року №1763т/окп/бу, від 05.09.2022 року №1771т/окп/бу, від 06.09.2022 року №1783т/окп/бу, від 07.09.2022 року №1789т/окп/бу, від 08.09.2022 року №1798т/окп/бу, від 09.09.2022 року №1805т/окп/бу, від 10.09.2022 року №1831т/окп/бу, від 11.09.2022 року №1853т/окл/бу, від 12.09.2022 року №1861 т/окп/бу, від 13.09.2022 року №1868т/окп/бу, від 14.09.2022 року №1877т/окп/бу, від 15.09.2022 року №1890т/окп/бу, від 16.09.2022 №1901т/окп/бу, від 17.09.2022 року №1916т/окп/бу, від 18.09.2022 року №1933т/окп/бу, від 19.09.2022 року №1950т/окп/бу, від 20.09.2022 року №1966т/окп/бу, від 21.09.2022 року №1974т/окп/бу, від 22.09.2022 року №1987т/окп/бу, від 23.09.2022 року №2000т/окп/бу, від 24.09.2022 року №2012т/окп/бy, від 25.09.2022 року №2025т/oкп/бу, від 26.09.2022 року №2038т/oкп/бу, від 27.09.2022 року №2042т/oкп/бу, від 28.09.2022 року №2059т/oкп/бу; бойове розпорядження командувача ОСУВ "Херсон" від 29.09.2022 року №3т/окп, від 30.09.2022 року №5т/окп, бойове розпорядження командувача ОУВ «Кривий Ріг» від 29.09.2022 року №309/1/825, журнал бойових дій ОУВ «Каховка» №23/143/38т від 13.09.2022 року;

бойове розпорядження командувача ОСУВ "Херсон" від 01.10.2022 року №17т/окп/ НОМЕР_3 , від 02.10.2022 року №24т/окп/ НОМЕР_3 , від 03.10.2022 року №37т/окп/бд, від 04.10.2022 року №57т/окп/бд, від 05.10.2022 року №64т/окп/бд, від 06.10.2022 року №79т/окп/бд, від 07.10.2022 року №91т/окп/бд, від 08.10.2022 року №106т/окп/бд, від 09.10.2022 року №119т/окп/бд, від 10.10.2022 року №136т/окп/бд, від 11.10.2022 року №163т/окп/бд, від 12.10.2022 року №182т/окп/бд, від 13.10.2022 року №201т/окп/бд, від 14.10.2022 року №218т/окп/бд, від 15.10.2022 року №332т/окп/бд, від 16.10.2022 року №347т/окп/бд, від 17.10.2022 року №360т/окп/бд, від 18.10.2022 року №369г/окп/бд, від 19.10.2022 року №381т/окп/бд, від 20.10.2022 року №396т/окп/бд, від 21.10.2022 року №412т/окп/бд, від 22.10.2022 року №444т/окп/бд, від 23.10.2022 року №469т/окп/бд, від 24.10.2022 року №484т/окп/бд, від 25.10.2022 року №500т/окп/бд, від 26.10.2022 року №513т/окп/бд, від 27.10.2022 року №527т/окп/бд, від 28.10.2022 року №543т/окп/бд, від 29.10.2022 року №555т/окп/бд, від 30.10.2022 року №570т/окп/бд, від 31.10.2022 року №593т/окп/бд, журнал бойових дій ОУВ "Кривий Ріг" №23/143/41т від 07.10.2022 року;

бойове розпорядження командувача ОСУВ "Херсон" від 01.11.2022 року №604т/окп/ НОМЕР_3 , від 02.11.2022 року №619т/окп/ НОМЕР_3 , від 03.11.2022 року №635т/окп/ НОМЕР_3 , від 04.11.2022 року №647т/окп/бд, від 05.11.2022 року №661т/окл/бд, від 06.11.2022 року №676т/окп/бд, від 07.11.2022 року №687т/окп/бд, від 08.11.2022 року №702т/окп/бд, бойове розпорядження командувача ОСУВ "Херсон" від 09.11.2022 року №721т/окп/бд, від 10.11.2022 року №741т/окп/бд, від 11.11.2022 року №762т/окп/бд, від 12.11.2022 року, від 13.11.2022 року №812т/окп/бд, від 14.11.2022 року №834т/окп/бд, від 15.11.2022 року від 16.11.2022 року №878т/окп/бд, журнал бойових дій ОУВ "Кривий Ріг» від 09.11.2022 року;

рапорт начальника центру розвідки оперативного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від

№622 про виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовими частинами (підрозділами, у тому числі зведеними) першого ешелону оборони, в період з 01 вересня по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня по 31 жовтня, з 01 листопада по 16 листопада 2022 року.

Із вищевказаними довідками позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 для нарахування йому додаткової винагороди за спірні періоди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Разом з тим, листом від 28.09.2023 року за вих.№2152/828 Військова частина НОМЕР_4 повідомила позивачу, що надані довідки №743/836 від 17.11.2022 року та №743/1079 від 18.11.2022 року, що видані Військовою частиною НОМЕР_2 , не відповідають вимогам Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року. Також у листі зазначено, що при надходженні довідки, виданої на ім`я ОСОБА_2 , діючим угрупованням військ (сил), військовою частиною, де він перебував у відряджені, що відповідає вимогам Окремого доручення Міністра оборони України №5718/3 від 06.03.2023 року «Щодо виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168» військовою частиною буде проведено належну виплату додаткової винагороди за вказаний період, з урахуванням вже виплачених сум.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про нараховане та перераховане грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення за 2022 рік, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останньому за період 2022 року, зокрема, з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року, та з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року виплачувалась додаткова винагорода, згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у розмірі до 30 000,00 грн. При цьому додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць за безпосередню участь у бойових діях та заходах позивачу не виплачувалась.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про нараховане та перераховане грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення за 2023 рік, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останньому за період 2023 року, зокрема, з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року виплачувалась додаткова винагорода, згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Про зазначені обставини (виплату позивачу сум додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за період з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року) також було зазначено відповідачем у відзиві.

Не погодившись із вищевказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон України №2232-XII).

Згідно ст.1 Закону України №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За ст.40 Закону України №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон України №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За ч.1 ст. 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ст. 10 Закону України №2011-XII).

Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 (далі постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п.3 постанови №704).

Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року був затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно п.1 Порядку №260 грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_5 .

Згідно п.2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

Відповідно до п.8 Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який продовжує свою дію й по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року була прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова №168) із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ №217 від 07.03.2022 року, №350 від 22.03.2022 року, №400 від 01.04.2022 року, №754 від 01.07.2022 року, №793 від 07.07.2022 року, №1066 від 27.09.2022 року, №1146 від 08.10.2022 року, №43 від 20.01.2023 року.

Згідно п.1 постанови №168 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах..

Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Разом з тим, у період виникнення спірних правовідносини була чинним телеграма (доручення) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року, пунктом 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1. бойовий наказ (бойове розпорядження);

2. журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3. рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Згідно п.1 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення), що почало діяти з 01.06.2022) року, застосовувався наступний порядок та умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

За п.1 Доручення під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях a6o забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки i оборони, відсічі i стримування збройної aгpeciї, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі бойові дій aбo заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в paйоні ведення воєнних (бойових) дій, бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах регіону виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони a6o наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборона держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборону держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення pyxy oпopy на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної розвідки в районі ведення бойових дій aбo на територіях України, тимчасово окупованих противником. бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі ix захоплення a6o спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, судами в морській, річковій акваторії.

Пунктом 3 Доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно п.4 Доручення керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ(сил), штабів тактичних групи, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.

У підставах про надання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або абзацом 5 пункту 3 цього Доручення.

Суд зауважує, що такими документами є: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу.

Відповідно до п.5 Доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

За п.13 Доручення зазначено, що вважати такими, що не застосовуються з 01.06.2022 року телеграми Міністра оборони України, зокрема, телеграма №248/1298 від 25.03.2022 року.

Згідно п. 14 Доручення встановлено, що воно застосовується з 01.06.2022 року.

Аналізуючи вищезазначене, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Доручення №912/з/29 від 23.06.2022.

Як вже було зазначено судом вище, позивачем була надано до Військової частини НОМЕР_1 довідку №743/1079 від 18.11.2022 року за період з 01 квітня по 30 квітня 2022 року, з 01 травня по 31 травня 2022 року, 01 червня по 30 червня 2022 року, а також довідку №743/836 від 17.11.2022 року за період з 01 вересня по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня по 31 жовтня 2022 року, 01 листопада по 16 листопада 2022 року, які підтверджують, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у складі оперативних угрупувань військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на території Дніпропетровської та Херсонської областей в межах зони відповідальності (Херсонська область, Запорізька область, Дніпропетровська область). Вищевказані довідки згідно їх змісту видані на підставах бойових наказів, бойових розпоряджень, журналів бойових дій, рапортів командирів підрозділу та оформлені відповідно до Додатку №1 до Доручення №912/з/29 від 23.06.2022, мають відповідні реквізити, штампи та підписи уповноважених осіб та містять терміни безпосередньої участі позивача у бойових діях.

Крім того, відповідачем під час розгляду даної справи не заперечувався факт того, що позивач у період з квітня по червень 2022 року та з вересня по листопад 2022 року був відряджений до оперативних угрупувань військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Кривий Ріг», де приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Дніпропетровської та Херсонської областей.

Враховуючи те, що вищевказані довідки №743/1079 від 18.11.2022 року та №743/836 від 17.11.2022 року відповідають вимогам та формі, закріпленій в додатку №1 до Доручення №912/з/29, то суд доходить до висновку, що позивачем було надано суду належні докази на підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у періоди з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року та з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року, а тому у Військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави щодо ненарахування та не виплати позивачу за зазначені періоди додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 08.11.2023 року по справі №420/18722/22 дійшов правового висновку, що певні недоліки довідки, які за встановлених обставин справи не спростовують участі позивача у бойових діях у спірному періоді, що надає йому право на отримання додаткової винагороди за Постановою №168, на думку колегії суддів не можуть слугувати підставою для відмови позивачу у виплаті такої додаткової винагороди без наявності на те не будь-яких (формальних), а дійсних об`єктивних та належних обґрунтувань (доводів та доказів).

Враховуючи вищезазначене суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у період з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Також суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Щодо вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у період з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, суд зазначає наступне.

Як було зазначено судом раніше, довідка №743/1079 від 18.11.2022 року видана Військовою частиною НОМЕР_2 саме за період з 01 квітня по 30 квітня 2022 року, з 01 травня по 31 травня 2022 року, 01 червня по 30 червня 2022 року. Крім того, бойові накази, журнали бойових дій та рапорти командира підрозділу, на підставі яких видана довідка №743/1079 від 18.11.2022 року, також стосуються періоду з квітня 2022 року по червень 2022 року включно.

На підтвердження вищезазначеного у матеріалах справи містяться довідки про нараховане та перераховане грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення за 2022 рік та 2023 рік, видані на ім`я ОСОБА_1 , в яких останньому за період 2022 року, зокрема, з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року, виплачувалась додаткова винагорода, згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у розмірі до 30 000,00 грн., а у період з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року додаткова винагорода виплачувалась вже у розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у вищезазначених діях та заходах.

Аналізуючи вищезазначене, довідка №743/1079 від 18.11.2022 року, видана Військовою частиною НОМЕР_2 , не охоплює період безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії позивачем з 01.04.2023 року по 30.06.2023 року. Разом з тим вищевказана довідка охоплює виключно період з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на вищезазначене суд з урахуванням встановлених обставин у справі вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Також суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, за період з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року.

В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з вищенаведених обставин.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Так, нормами Кодексу законів про працю України, який регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушеного права.

Так, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 року по справі №140/2168/23.

Враховуючи вищезазначене, звертаючись в межах справи №420/29055/23 з вимогами щодо нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року, та з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, позивач не обмежений строком звернення до суду з даним предметом позову.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивачем не було пропущено строку звернення до адміністративного суду у справі №420/29055/23, з огляду на що суд не приймає до уваги вищенаведені твердження представника відповідача.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у період з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.09.2022 року по 16.11.2022 року додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у період з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.04.2022 року по 30.06.2022 року додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не провадити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький