Справа № 420/29219/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/29219/23

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року по справі а адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 01.12.2021 по 25.08.2023 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання (25.08.2023 року) наростаючим підсумком у розмірі 83 649, 75 грн, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року суми недоотриманої пенсії (141 783,00 грн.).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених законом термінів виплати донарахованої за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року в розмірі 141 783,00 грн, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати з 01.12.2021 року по 24.08.2023 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просила викласти п.3 резолютивної частини рішення у наступній редакції: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання наростаючим підсумком у розмірі 83649, 75 грн. по дату її фактичного отримання (24.08.2023 року), відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у адміністративній справі відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити її заяву,

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ст.311, ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 зазначала, що у позовній заяві заявлена позовна вимога до відповідача щодо обчислення та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання наростаючим підсумком у розмірі 83 649,75 грн по дату її фактичного отримання (25.08.2023 року) і вказана сума була предметом доказування, оскільки саме невірно розрахована сума компенсації відповідачем і стала підставою для позову. Судом жодним чином не надано оцінку цій вимозі але докази, що входять у предмет спору досліджувались, про що свідчать 7 та 8 сторінки рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі № 420/29219/23.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що позивач фактично частково не погоджується з прийнятим основним судовим рішенням від 07 грудня 2023 року. Водночас, позивачка вважає, що суд повинен прийняти додаткове судове рішення, визначивши спосіб виконання основного судового шляхом викладення п. 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 обчислення та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання наростаючим підсумком у розмірі 83 649, 75 грн. по дату її фактичного отримання (24.08.2023 року), відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Однак, така вимога позивача не є способом виконання судового рішення, а її задоволення призведе до зміни резолютивної частини рішення.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже слідує, що КАС України передбачає процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі вимоги, які не були вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень/постанов), або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Окрім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, та з чим погоджується ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, судом не досліджувались та не перевірялись розрахунки компенсації втрати частин доходів, проведені як відповідачем так і позивачем, а тому підстави для ухвалення додаткового рішення, відповідно до п. ч.1 ст.252 КАС України відсутні.

Крім того, в резолютивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 року, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених законом термінів виплати донарахованої за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року в розмірі 141 783,00 грн, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати з 01.12.2021 року по 24.08.2023 року включно, тобто встановив спосіб виконання рішення, що свідчить про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у відповідності до п.2 ч.1 ст.252 КАС України.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, у суду були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення на підставі п.3 ч.1 ст.252 КАС України.

Враховуючи викладене, вірними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для ухвалення додаткового рішення по справі.

Щодо ж доводів ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не перевірив проведені сторонами розрахунки компенсації втрати частин доходів, судова колегія погоджується з такими доводами апелянта, однак зазначає, що зазначене питання розглянуто судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційних скарг позивача і відповідача на рішення суду першої інстанції, за результатом чого П`ятим апеляційним адміністративним судом 16 квітня 2024 року ухвалено постанову.

Додатково, судова колегія наголошує, що у вимірі обставин, за яких позивачка звернулася до суду про ухвалення додаткового судового рішення, то цей процесуальний механізм призначений для того, щоб усунути неповноту судового рішення; іншими словами, це процесуальний спосіб виправити недогляд (упущення) суду щодо вирішення тих питань, які обов`язково мали бути вирішені та, відповідно, зазначені у судовому рішенні. Це має означати також, що застосування (використання) цього процесуального механізму не може слугувати способом змінити (виправити) зміст судового рішення.

Зважаючи на описану ситуацію, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення спрямована на те, щоб змінити зміст рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2023, а не виправити недогляд (упущення) суду під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи. Колегія суддів, повторюючись, зазначає, що суд першої інстанції не здійснював розрахунку суми компенсації втрати частин доходів, який підлягає стягненню з відповідача. Тому ухвалення додаткового судового рішення, як того просила позивачка у заяві, означало б втручання у зміст судового рішення у спосіб, який не передбачений (не дозволений) процесуальним законом.

З наведених міркувань колегія суддів вважає, що мотиви, якими позивачка виразила свою незгоду з підходом суду першої інстанції до вирішення справи, як, власне, і його результатом не дають підстав для ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині винесення окремої ухвали щодо допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції спочатку прийнято два рішення у справі № 420/29219/23 - 4 та 7 грудня, які винесені з численними порушеннями норм матеріального права, та у порушення п.3 ст.241 КАС України, а також згодом винесено 03.01.2024 року № 420/29219/23 ухвалу про відмову у винесенні додаткового рішення, яка не містить ні мотивів відхилення доказів, ні додаткових обґрунтувань щодо компенсації у певному розмірі. Зважаючи на недобросовісність суду при винесенні двох рішень і ухвали у справі № 420/29219/23, керуючись ч. 8 ст. 249 КАС України позивач просить постановити окрему ухвалу щодо допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (зважаючи на наявність двох рішень у справі).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

За приписами ч.8 ст.249 КАС України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Аналіз положення наведеної статті КАС дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Дослідивши зміст рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року, судова колегія дійшла висновку, що зазначений документ не є рішенням по цій справі, оскільки описово мотивувальна частина рішення стосується інших обставин справи. У зв`язку із викладеним, очевидним є висновок про технічну помилку, яка сталася при надсиланні рішення суду до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч.3 розділу IV Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, адміністраторові забороняється виключати з Реєстру електронні примірники судових рішень та окремих думок суддів або вносити будь-які зміни до них, крім випадків, що пов`язані з необхідністю виправлення технічної помилки, допущеної під час надсилання до Реєстру судового рішення або окремої думки судді, їх реєстрації в Реєстрі, ведення Реєстру або інших випадків, передбачених законом.

ДП «Інформаційні судові системи», яке є адміністратором ЄДРСР роз`яснювало, що видалення реєстраційних даних щодо конкретної судової справи не допускається. У виключних випадках, пов`язаних з порушеннями користувачами абзацу першого пункту 6 розділу 5 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що призвело до необхідності коригування даних в АСДС або в інших підсистемах, адміністратор здійснює таке коригування на підставі наказу про проведення службового розслідування щодо винної особи.

У разі отримання від судів звернень щодо видалення технічних документів із автоматизованої системи без одночасного надання копії наказу про проведення службового розслідування щодо винної особи та відповідного висновку за результатами такого розслідування щодо винної особи та відповідного висновку за результатами такого розслідування, зазначені звернення будуть залишатися Підприємством без розгляду»

Враховуючи викладене, з урахуванням допущення судом першої інстанції технічної помилки при виготовлені тексту рішення по цій справі, судова колегія наголошує на тому, що чинним законодавством визначений механізм вилучення такого документу з ЄДРСР і викладене не є підставою для винесення окремої ухвали на підставі ч.8 ст.249 КАС України.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині встановлення судового контролю на підставі ч.1 ст.382 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 КАС України.

Відповідно до частини першої загаданої процесуальної норми суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

ОСОБА_1 не навела аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надала доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання рішення суду по цій справі.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про винесення окремої ухвали в порядку ч.8 ст.249 КАС України.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення судового контролю в порядку ч.1 ст.382 КАС України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко