Справа № 730/144/24
Суддя: Ріхтер В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/144/24
Провадження № 2-а/730/4/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Магомедової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Морозова В.Ю. (в режимі відеоконференцзв`язку),

представника відповідача Путивльського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деркачова А.Ф. (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов`язати державного виконавця Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зарахувати сплачену ним суму в розмірі 17000 грн. в рахунок добровільного виконання постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області по справі № 730/702/22 від 15.02.2023р. та стягнути з Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь понесені витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., а також витрати щодо сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області по справі № 730/702/22 від 15 лютого 2023 р. його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою було вирішено стягнути з нього судовий збір на користь держави в сумі 536,80 грн.

На вказане рішення було подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду, за результатом розгляду якої 13 липня 2023 року було вирішено вказану вище апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області без змін. Згідно вказаної постанови, судове засідання відбулось тільки за участю представника позивача адвоката Морозова В.Ю.

У подальшому, 08 січня 2024 року, із телефонного додатку «Дія» (розділ виконавчі провадження) у позивача з`явилась інформація про наявність відносно нього відкритого виконавчого провадження № 72554818, яке було відкрито відповідачем на підставі постанови № 3/730/13/2023 від 15.02.2023 р., яку було винесено Борзнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 536,80 грн. та штрафу в розмірі 34 000 грн.

До позовної заяви позивачем надано копію фіскального чеку з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.08.2023 року про сплату штрафу в розмірі 17000 грн. та копію фіскального чеку з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.08.2023 року про сплату судового збору.

Як зазначає позивач, з дня відкриття виконавчого провадження (16 серпня 2023 року) до моменту отримання інформації із телефонного додатку «Дія» (розділ виконавчі провадження) (08 січня 2024 року) йому не надходили копії постанов, повісток, інших документів з Путивльського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, тобто до вказаної дати він вважав, що питання із сплатою штрафу було вирішено в момент його сплати, 02 серпня 2023 року. Зазначені обставини, на думку позивача, є поважними причинами для поновлення строку звернення до суду.

Позивач наголошує, що ним було сплачено 02 серпня 2023 року штраф та судовий збір, який з нього було в подальшому стягнуто в рамках ВП № 72554818, проте постанова про відкриття виконавчого провадження № 72554818, незважаючи на факт сплати штрафу, була ухвалена відповідачем 16 серпня 2023 року, постанову про арешт коштів боржника ухвалено 05 вересня 2023 року.

А тому, позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати сплачену ним суму в розмірі 17000,00 грн. в рахунок добровільного виконання постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області по справі № 730/702/22 від 15.02.2023 року.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи з викликом сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просить у задоволенні позову відмовити з огляду на його необґрунтованість. Так, відповідач зазначає, що виконавчий документ - постанова суду першої інстанції разом з рішенням Чернігівського апеляційного суду набрало законної сили 13.07.2023 року, а штраф сплачений порушником 02.08.2023 року тобто після спливу п`ятнадцятиденного терміну для добровільної оплати, після якої застосовуються положення ст. 308 КУпАП, якою перебачено, що в разі не сплати у добровільний термін стягнення подвійного розміру штрафу. Квитанція про самостійну сплату штрафу до відкриття виконавчого провадження від 02.08.2023 в сумі 17000 грн. прийнята державним виконавцем, відомості щодо сплати внесені до автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) ВП № 725548818.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Морозов В.Ю. позовні вимоги підтримав. Додатково акцентував увагу суду, що:

-позивач добровільно сплатив штраф за постановою суду, а тому виконавче провадження відкрито незаконно та безпідставно;

-у постанові апеляційного суду від 13.07.2023 року ОСОБА_1 не вказаний, оскільки в судовому засіданні був присутній лише адвокат Морозов В.Ю., а тому ОСОБА_1 не обізнаний з постановою апеляційного суду;

-постанова апеляційного суду від 13.07.2023 року офіційно ОСОБА_1 не отримувалася, а тому він про неї не знає, а про її зміст йому повідомив адвокат Морозов В.Ю.;

-зміст постанови апеляційного суду від 13.07.2023 року був доведений до ОСОБА_1 адвокатом Морозовим В.Ю. лише через декілька днів після її публікації в ЄДРСР, коли сам ОСОБА_1 вийшов на зв`язок;

-протягом 2023 року « ОСОБА_1 перебував в окопах та виконував бойові завдання», а тому він не міг сплатити штраф суду у встановлені законом терміни;

-адвокат ставить під сумнів дії суду, оскільки «неможливо так швидко, за два тижні, щоб справа повернулася з апеляційного суду до місцевого та була звернута до виконання»;

-загалом, дії суду не логічні, оскільки з канцелярії суду мали зателефонувати ОСОБА_1 та запитати, чи не бажає він сам добровільно сплатити штраф. У практиці адвоката Морозова В.Ю. таке відбувається постійно, так робиться судами завжди, а у даному випадку суд такого не зробив;

-державний виконавець не вчинив жодних дій, щоб перевірити, чи ОСОБА_1 , можливо, сам сплатив штраф.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову, акцентував увагу суду на тому, що адвокат Морозов В.Ю. спотворює фактичні обставини у даній справі, ОСОБА_1 безумовно знав про наявність виконавчого провадження, оскільки особисто приходив на прийом до виконавця та звертався до нього із заявою про закриття провадження ще у 2023 році, а також оскаржував відкриття виконавчого провадження до суду. При цьому, виконавець пам`ятає, що у день прийому ОСОБА_1 адвокат погрожував у телефонному режимі, що якщо він не зробить, як пропонує адвокат, то він буде з ним зустрічатися у суді. Вважає, що дії державного виконавця у повному обсязі відповідають вимогам закону, а підстави для поновлення строку для звернення до суду, які вказані відповідачем, не є об`єктивними, а тому, відповідач пропустив строк звернення до суду. Тим більше, вимога про зарахування сплачено суми в розмірі 17000 грн. в рахунок добровільного виконання не є зрозумілою, оскільки така сума вже є зарахованою, що враховано виконавцем у межах виконавчого провадження.

Вислухавши представників сторін, дослідивши подані сторонами та наявні у справі докази, вивчивши матеріали судової справи № 730/702/22, 730/1011/23, суд прийшов до такого висновку.

За приписами ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства адміністративний суд керується саме положеннями КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 зазначено, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

У цій справі судом встановлено таке.

Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2023 р. у справі № 730/702/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою було вирішено стягнути з нього судовий збір на користь держави в сумі 536,80 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 липня 2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області без змін.

Постанова Чернігівського апеляційного суду від 13 липня 2023 року була надіслана ОСОБА_1 та адвокату Морозову В.Ю. для відома (а.с. 79, справа № 730/702/22).

Супровідним листом від 10.08.2023 року, враховуючи відсутність даних про добровільну сплату штрафу, Борзнянським районним судом скеровано до Путивльського відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанову суду від 15.02.2023 року для виконання в частині стягнення штрафу у подвійному розмірі для виконання, а також стягнення судового збору.

При цьому, місцевим судом у повному обсязі дотримано вимоги ст.ст. 307, 308 КУпАП.

З матеріалів виконавчого провадження, що надійшли на запит суду, убачається, що матеріали виконання надійшли до відповідача 16.08.2023 року.

16.08.2023 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З цих же матеріалів убачається, що особисто ОСОБА_1 звертався до відповідача 23.08.2023 року із заявою про закриття виконавчого провадження. При цьому, ОСОБА_1 власноруч зазначив дату та номер виконавчого провадження.

Також, судом було досліджено матеріали судової справи № 730/1011/23, з якої убачається, що ОСОБА_1 оскаржував до суду постанову про відкриття виконавчого провадження. У цій справі його представляв саме адвокат Морозов В.Ю.

У даній справі, що зараз перебуває на розгляді у суді, ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку звернення до суду.

Єдиною підставою вказується те, що він дізнався про відкриття виконавчого провадження лише 08 січня 2024 року, із телефонного додатку «Дія» (розділ виконавчі провадження).

Однак, вказане безумовно спростовується даними, що були досліджені судом, а саме матеріалами судової справи № 730/1011/23, де ОСОБА_1 оскаржував саме постанову про відкриття виконавчого провадження, а також матеріалами виконавчого провадження, з якого убачається, що особисто ОСОБА_1 звертався до відповідача 23.08.2023 року із заявою про закриття виконавчого провадження.

При цьому, суд дивує позиція адвоката Морозова В.Ю., який, на запитання суду з даного приводу, зазначив, що в усьому винен сам ОСОБА_1 , саме він підписував процесуальні документи та несе за них відповідальність, а про те, що ОСОБА_1 звертався особисто до виконавця, адвокат взагалі не знав, оскільки ОСОБА_1 таку інформацію йому не повідомляв.

Суд вважає, що така позиція адвоката Морозова В.Ю. є суперечливою, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, є маніпуляцією та намаганням ввести в оману суд. На переконання суду, адвокат Морозов В.Ю. зловживає своїми процесуальними правами та, намагаючись виправдати свою бездіяльність, прикриває свої дії діями клієнта, перекладаючи на нього усю відповідальність, що є неприпустимим.

З досліджених матеріалів убачається, що адвокат Морозов В.Ю. безумовно знав усі фактичні обставини, активно користувався своїми правами, надаючи правову допомогу ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується матеріалами справи № 730/1011/23, де мається договір про надання правничих послуг від 24.08.2023 року, згідно якого адвокат Морозова В.Ю. надає ОСОБА_1 юридичну послугу із супроводу справи про подання скарги на дії державного виконавця. Згідно акта-приймання передачі наданих послуг, адвокат обробив документи для подачі скарги, складав адвокатські запити, розробив скаргу про визнання протиправними дій державного виконавця. Про вказане згадується також у скарзі самого ОСОБА_1 до суду від 05.09.2023 року.

На запитання суду про вказані події адвокат Морозов В.Ю. просто зазначив, що він забув, що такі обставини мали місце та, загалом, тоді, мабуть, брав участь у справі інший представник ОСОБА_1 .

Вказане судом оцінюється вкрай критично, оскільки до позовної заяви, у межах цієї справи, як додаток (а.с. 16) долучено самим заявником копію ухвали Борзнянського районного суду від 15.09.2023 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, роз`яснено, що спір підлягає розглядові в порядку адміністративного судочинства.

Окремо судом, в судовому засіданні з`ясовувалося питання обізнаності ОСОБА_1 про постанову Чернігівського апеляційного суду, за результатом розгляду якої 13 липня 2023 року постанову місцевого суду було залишено без змін.

Так, адвокат Морозов В.Ю. переконує суд, що в постанові апеляційного суду від 13.07.2023 року ОСОБА_1 не вказаний, оскільки в судовому засіданні був присутній лише він сам - адвокат Морозов В.Ю., а тому ОСОБА_1 не обізнаний з постановою апеляційного суду. Постанова апеляційного суду від 13.07.2023 року офіційно ОСОБА_1 не отримувалася, а тому він про неї не знає, а про її зміст йому повідомив адвокат Морозов В.Ю.

Причому, суд так й не зміг достеменно з`ясувати, коли саме адвокат Морозов В.Ю. повідомив ОСОБА_1 про її зміст, оскільки протягом судового засідання адвокат зазначав різну інформацію та різні дати. У кінцевому рахунку зазначив, що про результат розгляду справи в апеляційному суді повідомив ОСОБА_1 лише через декілька днів після публікації її в ЄРДР. Раніше повідомити про її зміст ОСОБА_1 не міг, оскільки з останнім був відсутній зв`язок. У подальшому адвокат Морозов В.Ю. зазначив, що це взагалі інформація, яка стосується виключно адвоката та його клієнта.

Таким чином, доводи адвоката Морозова В.Ю. про те, що ОСОБА_1 не знав про існування постанови апеляційного суду, оскільки він не був учасником судового засідання, не заслуговують на увагу.

Судом також враховується висновки Верховного Суду. Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 08.02.2024 № 480/8341/22 (К/990/34473/23) зазначено, що «у ситуації, коли позивач (як фізична особа) не має офіційної електронної адреси, але її має адвокат, який представляв в суді його [позивача] інтереси, суд, відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 КАС України, надсилає [електронну] копію судового рішення адвокату як представнику позивача на офіційну електронну адресу, що, в розумінні приписів ч. 7 ст. 251 КАС України, є належним і достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи, з датою якого [вручення] можна пов`язувати строк на його апеляційне оскарження позивачем як «учасником справи».

Судом встановлено, що копія постанови суду була направлена адвокату Морозову В.Ю. на його електронну пошту для відома (а.с. 39 справа № 730/702/22). У строки, встановлені КАС України, саме адвокат звернувся з апеляційною скаргою на постанову, а тому він був обізнаний з її змістом, де зазначено порядок набрання нею законної сили та порядок сплату штрафу, у тому числі, у подвійному розмірі.

Одночасно суд враховує практику Верховного Суду щодо презумпції обізнаності розгляду справи, а саме те, що особа, знаючи про день та час розгляду справи, має цікавитись результатами ї розгляду.

У постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року по справі № 480/8341/22 зазначено, що вибір адвоката є правом особи, але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для самого позивача.

Тому, якщо адвокат, отримавши судове рішення до Електронного кабінету ЄСІТС, пропустив строк на апеляційне оскарження, і не повідомив про це позивача, якого він представляє, негативні наслідки нестиме сам позивач.

Суд не зобов`язаний дублювати рішення в ситуації, коли позивач як фізична особа не має офіційної електронної адреси, але її має адвокат, який представляв в суді його інтереси.

Отже, надсилання електронної копії судового рішення адвокату, як представнику позивача, на офіційну електронну адресу є належним і достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи.

З цих міркувань, суд вважає доводи адвоката щодо того, що якщо сам позивач не брав участь судовому засіданні, а тому не знав про рішення суду, непереконливими. З судового рішення убачається, що адвокат Морозов В.Ю. брав безпосередню участь в судовому засіданні та одразу був обізнаний із результатом розгляду справи.

Що стосується постійного посилання адвоката Морозова В.Ю. на те, що протягом 2023 року « ОСОБА_1 перебував в окопах та виконував бойові завдання», а тому він не міг сплатити штраф суду, не міг бути обізнаним про різні процесуальні дії, то такі доводи, на думку суду, є надуманими. Так, з досліджених трьох судових справ, убачається, що в жодній з них немає даних про те, що ОСОБА_1 дійсно має відношення до військової служби.

Тобто, з 18.12.2022 року, з моменту складення щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, до 16.04.2024 року, до часу розгляду вказаної справи, ані самим ОСОБА_1 , ані адвокатом Морозова В.Ю. не долучено жодної довідки, жодних даних про те, що ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу чи взагалі має відношення до військової служби.

Проходження військової служби ОСОБА_1 у 2023 році, в тому числі на бойових позиціях, ставиться судом під сумнів, в тому числі, й через те, що протягом 2023 року ОСОБА_1 неодноразово власноручно підписував різноманітні документи, користувався своїми процесуальними правами, що підтверджується матеріалами трьох судових справ.

Навіть в суді апеляційної інстанції, заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у ЗСУ (а.с. 73, справа№ 730/702/22), адвокат Морозов В.Ю. не долучив жодних доказів цьому, а тому вказане клопотання апеляційним судом було залишено без задоволення.

Ба більше, представник відповідача у цій справі зазначив, що у нього, як державного виконавця, є відповідний доступ до доходів позивача, а тому числі, даних пенсійного фонду, у відповідності до яких ОСОБА_1 отримував дохід, як військовослужбовець, востаннє у першому кварталі 2023 року. Після цього таких даних немає, що свідчить, що у 2, 3, 4 кварталах він вже не був військовослужбовцем. Крім того, у кінці 2023 року він вже взагалі отримував дохід як працевлаштований до ФОП « ОСОБА_2 ».

На зазначені протиріччя адвокат Морозов В.Ю. зазначив, що таку інформацію йому повідомив сам ОСОБА_1 , а тому за її правдивість несе відповідальність сам ОСОБА_1 .

Суд також з`ясовував питання, чи повідомив ОСОБА_1 місцевий суд про те, що сплатив штраф добровільно, та чи надав про це відповідні відомості суду.

За повідомленням адвоката Морозов В.Ю., ОСОБА_1 надав копії таких квитанцій безпосередньо йому, а також ОСОБА_1 , за його словами, надіслав їх до суду.

Однак, вивченням матеріалів справи № 730/702/22 встановлено, що така не містить даних про те, що ОСОБА_1 надсилав такі дані до суду. За словами адвоката Морозова В.Ю., особисто він таких даних до суду також не надсилав та не повідомляв суд, що ОСОБА_1 сплатив штраф.

За даними канцелярії суду, дані про сплату штрафу ОСОБА_1 у період з 02.08.2023 року по 10.08.023 року та у подальшому не надходили, а тому суд оцінює позицію адвоката в цій частині критично.

Доводи представника позивача про те, що позивач добровільно сплатив штраф за постановою суду, а тому виконавче провадження відкрито незаконно та безпідставно, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 добровільно не сплатив штраф у встановленому порядку та встановлені строки, а тому постанова суду була звернута до виконання, що відповідає вимогам закону. Тим більше, оцінка постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не є предметом розгляду даної справи.

Доводи адвоката про те, що «дії місцевого суду не логічні, оскільки з канцелярії суду мали зателефонувати ОСОБА_1 та запитати, чи не бажає він сам добровільно сплатити штраф, бо у практиці адвоката Морозова В.Ю. таке відбувається постійно, так робиться судами завжди», суд вважає безпідставними, оскільки вказане ґрунтується виключно на суб`єктивному сприйнятті адвоката та законодавством таке не передбачено.

Також, суд критично сприймає доводи адвоката, що державний виконавець перед відкриттям виконавчого провадження мав особисто перевірити добровільну сплату штрафу, оскільки вказане не передбачено чинним законодавством та не є обов`язком державного виконавця.

Інші доводи адвоката не стосуються предмету розгляду даної справи, є надуманими, суб`єктивною думкою, власним трактуванням законодавства, а тому суд на них не відповідає.

Загалом, позиція адвоката у цьому судовому засіданні зводиться до звинувачення ОСОБА_1 у тому, що він не надав адвокату усю повну інформацію, а також, що сам ОСОБА_1 несе відповідальність за свої дії, оскільки саме він підписував усі процесуальні документи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, а тому не міг заперечити таку позицію адвоката, вважаю за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що, в разі неузгодженості позиції з адвокатом, неналежної поведінки адвоката та перекручування даних, неналежного представництва він не позбавлений права звернутися зі скаргою на адвоката до відповідних дисциплінарних органів адвокатури.

На переконання суду, позивач у цій справі звернувся до суду із порушенням строку.

Доводи, на які вказує позивач, як на підставу для поновлення строку, є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

У постанові КАС ВС від 05 жовтня 2023 року у справі № 480/3895/22 зазначено, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем заходів з метою своєчасного оскарження дій відповідача, як і доказів, які є об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Судом також враховується, що порушення принципу «юридичної визначеності» - це коли відповідачу безпідставного поновлено пропущений процесуальний строк (ВП ВС, справа № 643/5369/16 від 22.06.2023 р.).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Отже, наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду можуть бути застосовані судом на будь-якій стадії судового розгляді навіть після визнання судом поважними причин пропуску строку звернення поновлення.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За такого, адміністративний позов слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 131, 240, 286, 248, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Путивльського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ріхтер В.В.