Справа № 140/1272/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1272/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 11 грудня 2023 року №84 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) з 16 вересня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року на посаді директора Малого підприємства «Люкс».

В обґрунтування позову позивач вказав, що 15 листопада 2023 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. За результатами розгляду поданих документів ГУ ПФУ в Житомирській області рішенням від 11 грудня 2023 року №84 відмовило йому у призначенні пенсії з тих підстав, що за поданими документами страховий стаж на день звернення становить менше 30 років. При цьому відповідачем 1 до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 24 грудня 1992 року по 10 листопада 2003 року на Малому підприємстві «Люкс».

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Житомирській області протиправним. Так ОСОБА_1 зазначив, що з 14 жовтня 1991 року по 24 грудня 1992 року працював за основним місцем роботи у Молодіжному житловому комплексі «АРГО», а з 24 грудня 1992 року по 10 листопада 2003 року на Малому підприємстві «Люкс», що підтверджено записами трудової книжки. Одночасно пенсійному органу надано протокол зборів засновників Малого підприємстві «Люкс» від 04 травня 1992 року, накази, на підставі яких внесено записи до трудової книжки, оскільки дата прийняття на роботу (24 грудня 1992 року) на Мале підприємство «Люкс» та дата документа, на основі якого внесено запис (протокол від 05 травня 1992 року №1), відрізняються. Порушення порядку заповнення трудової книжки саме по собі не може бути підставою для позбавлення права на пенсію. Тому, зважаючи на те, що для підтвердження трудової діяльності було надано усі необхідні документи та система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року, то відомості про період роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року мають бути враховані пенсійним органом до його страхового стажу й наявні підстави для призначення пенсії за віком.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1, отримавши ухвалу про відкриття провадження 08 лютого 2024 року (а.с.30), відзив на позов не подав.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву (а.с.32-34) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Житомирській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 15 листопада 2023 року. За результатом розгляду документів, які були надані позивачем до заяви, йому відмовлено у призначенні пенсії за віком через невиконання умови про страховий стаж (не менше 30 років). При розрахунку страхового стажу 20 років 01 місяць 17 днів не зараховано період роботи згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 з 24 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року на Малому підприємстві «Люкс», оскільки дата прийняття (24 грудня 1992 року) не відповідає даті наказу (05 травня 1992 року), що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року за №110). Записи трудової книжки з метою зарахування до страхового стажу не підтверджені оригіналами чи належно засвідченими копіями первинних документів (накази від 05 травня 1992 року №1, від 10 листопада 2003 року №207); уточнюючі довідки також не надано. При цьому період трудової діяльності з 01 липня 2000 року по 10 листопада 2003 року не зараховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату ОСОБА_1 страхових внесків.

ГУ ПФУ у Волинській області також зазначило, що за результатами перевірки електронної пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що до страхового стажу безпідставно зараховано період навчання на підготовчому відділенні згідно із записом трудової книжки НОМЕР_1 з 01 грудня 1983 року по 31 серпня 1984 року та період здійснення підприємницької діяльності (січень 2008 року).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15 листопада 2023 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с.19-20), надавши документи згідно з розпискою-повідомленням (а.с.41).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого від 11 грудня 2023 року №84 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років). До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 24 грудня 1992 року по 10 листопада 2003 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03 вересня 1980 року, оскільки дата прийняття (24 грудня 1992 року) не відповідає даті в наказі (05 травня 1992 року), при цьому за період трудової діяльності з 01 липня 2000 року по 10 листопада 2003 року в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 01 місяць 17 днів; страховий стаж для визначення права 24 роки 02 місяці 26 днів (а.с.25).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періоду роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року на посаді директора на Малому підприємстві «Люкс» стала підставою для звернення до суду із цим позовом. При цьому позивач позовних вимог щодо зарахування інших періодів роботи до страхового стажу не заявляє.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії (а.с.43).

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Житомирській області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано період роботи з 24 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року відповідно до трудової книжки від 03 вересня1980 року НОМЕР_1 з тієї причини, що дата прийняття на посаду на Мале підприємство «Люкс» (24 грудня 1992 року) не відповідає даті наказу про призначення на посаду (05 травня 1992 року).

Відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірного запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Згідно з пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Судом із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 14 жовтня 1991 року №219 (запис №13) призначений на посаду помічника муляра у Молодіжному житловому комплексі «АРГО», а наказом від 24 грудня 1992 року №207 (запис №15) звільнений із посади у зв`язку з виконанням трудової програми по будівництву об`єктів житлових комплексів з 24 грудня 1992 року.

З 24 грудня 1992 року позивач розпочав роботу на посаді директора Малого підприємства «Люкс» (запис №16). Запис вчинено на підставі наказу від 05 травня 1992 року №1. На зазначеному підприємстві ОСОБА_1 працював по 10 листопада 2003 року (наказ від 10 листопада 2003 року №207) (а.с.17-18).

Отже, наявність у позивача запису у трудовій книжці від 03 вересня 1980 року серії НОМЕР_1 про період його роботи на Малому підприємстві «Люкс», зокрема з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року, є підставою для зарахування за приписами частини першої статті 56, статті 62 Закону №1788-XII, пункту 1 Порядку №637 цього періоду роботи до страхового стажу.

Суд звертає увагу, що записи запис №15 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням трудової програми по будівництву житлових комплексів (24 грудня 1992 року) та запис №16 про прийняття позивача на посаду директора Малого підприємства «Люкс» (24 грудня 1992 року) виконані хронологічно. Нерозривне написання роботодавцями записів про переведення дає можливість встановити необхідні відомості. При цьому будь-які механічні виправлення при внесенні записів відсутні.

Суд повторює, що підстави підтвердження трудової діяльності уточнюючими довідками, іншими документами про роботу виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У випадку позивача у трудовій книжці вчинено усі необхідні записи, які однозначно дозволяють встановити період роботи.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Незважаючи на наявність в органу Пенсійного фонду повноважень на перевірку відомостей у податних документах, до заяви про призначення пенсії за віком від 15 листопада 2023 року позивачем додано первинні документи щодо трудової діяльності на Малому підприємстві «Люкс» - протокол зборів засновників Малого підприємства «Люкс» від 04 травня 1992 року (а.с.21), накази Малого підприємства «Люкс» від 05 травня 1992 року (а.с.22) та від 10 листопада 2003 року №207 (а.с.23).

Так із протоколу зборів засновників Малого підприємства «Люкс» від 04 травня 1992 року слідує, що ОСОБА_1 обрано директором Малого підприємства «Люкс» з правом підпису з 05 травня 1992 року по сумісництву до закінчення трудової програми по будівництву об`єктів житлових комплексів (пункт 1); після закінчення трудової програми по будівництву об`єктів житлової нерухомості прийнято на посаду директора Малого підприємства «Люкс» за основним місцем роботи з правом надання підпису (пункт 2) (а.с.21). Наказом Малого підприємства «Люкс» від 05 травня 1992 року №1 позивача призначено на вказану посаду (а.с.22).

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог. При цьому надані позивачем разом із заявою від 15 листопада 2023 року про призначення пенсії документи у сукупності дозволяли упевнитися органу Пенсійного фонду у періодах трудової діяльності позивача.

Отже, період роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року підлягає зарахуванню за відомостями трудової книжки.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини суд констатує, що рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 11 грудня 2023 року №84 в частині незарахування спірного періоду (з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року) до стажу роботи позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а вказаний період належить зарахувати до страхового стажу.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року, суд враховує, що положення Порядку №22-1 зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961), передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії.

Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за результатами розгляду його заяви рішенням від 11 грудня 2023 року №84, яке було прийняте ГУ ПФУ в Житомирській області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Отже, належним відповідачем у спірних правовідносинах є ГУ ПФУ в Житомирській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву позивача про призначення пенсії від 15 листопада 2023 року та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як орган, який здійснюватиме виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її призначення).

Також суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області, розглядаючи заяву позивача від 15 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, відмовив у призначенні пенсії виключно у зв`язку із невиконанням умови про страховий стаж (необхідно 30 років). Водночас наявність у цій справі розрахунку стажу позивача (страховий стаж становить 20 років 01 місяць 17 днів, а.с.41 зворот) та розрахунку стажу для визначення права на призначення пенсії (страховий стаж становить 24 роки 02 місяці 26 днів, а.с.42) позбавляє суд можливості визначити абсолютне право позивача на призначення пенсії шляхом перевірки виконання умови про наявність необхідного страхового стажу - не менше 30 років. При цьому саме до повноважень органів Пенсійного фонду України віднесено обчислення страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України установлено повноваження суду прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За наведених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком та, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року, прийняти відповідне рішення, адже якщо в результаті перерахунку стажу умова щодо страхового стажу буде виконуватися, то останній матиме можливість отримати пенсію з дати виникнення права на пенсію (з 16 вересня 2023 року, так як звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку).

Отже, позов належить задовольнити частково.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 02 лютого 2024 року №4, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.5, 27).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Житомирській області судові витрати у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Ольжича, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11 грудня 2023 року №84.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком та, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 грудня 1992 року по 30 червня 2000 року, прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк