Справа № 320/34/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15 квітня 2024 року № 320/34/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання незаконним та зобов`язання скасувати рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у які просить суд заборонити Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) та будь-яким іншим особам приймати рішення про демонтаж тимчасової споруди, власником якої є ФОП ОСОБА_1 , яка розміщується за адресою у АДРЕСА_1 ) та/або вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасової споруди, власником якої є ФОП ОСОБА_1 , яка розміщується за адресою у АДРЕСА_1 ) - до набрання рішенням у цій справі законної сили.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 має дозвільні документи на ТС, а саме інформаційний талон ТС 09652 та договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою № 09652-24/25. Заявник вказує, що порушення встановлені у приписі № 2405433 (площа ТС була зменшена на 1,6 кв. м.) були усунені у строк, про що був повідомлений Департамент містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) та КП «КИЇВБЛАГОУСТІЙ» ВО КМР (КМДА). Незважаючи на усуненні порушень дії як Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) та КП «КИЇВБЛАГОУСТІЙ» ВО КМР (КМДА) так і посадових осіб Департаменту територіального контролю ВО КМР (КМДА), свідчать про намагання з боку зазначених осіб здійснити знесення ТС, що в свою чергу призведе до негативних майнових наслідків для ФОП ОСОБА_1 та користувачів ТС, які здійснюють її використання за цільовим призначенням та розміщують в ній своє майно для провадження діяльності з надання послуг у сфері швидкого харчування.

При цьому, як зазначає позивач, на теперішній час окрім наявних ознак протиправності рішень та дій відповідача, незастосування заходів забезпечення позову в межах даної справи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 25 березня 2020 року у справі № 826/17934/17.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Відповідно до положень статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з приписами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Суд зазначає, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Суд також зазначає, що існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення, як підстава для забезпечення адміністративного позову, полягає в тому, що на момент подання такого позову у позивача наявні обґрунтовані підстави, підтверджені належними та допустимими доказами, вважати можливим настання юридичних фактів, які призведуть до порушення його прав та законних інтересів.

Тобто забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як вбачається із змісту заяви та матеріалів, що приєднані до заяви, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником тимчасової споруди, яка розміщується за адресою АДРЕСА_2 з функціональним призначенням заклад швидкого харчування (надалі - ТС).

Відповідно до п. 1.1. Договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою № 09652-24/25 (надалі- Договір), ФОП ОСОБА_1 зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою (місце розташування АДРЕСА_2 ), на території якого розташована тимчасова споруда (павільон площею 16,4 кв. м.), функціональне використання якої заклади швидкого харчування.

13.03.2024 провідним інспектором КП «Київблагоустрій» було винесено припис № 2405433 про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п. 20.1.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року 1051/1051 (надалі Правила благоустрою міста Києва). Згідно вищезазначеного припису провідним інспектором КП «Київблагоустрій» було запропоновано, привести площу тимчасової споруди відповідно до дозвільної документації протягом 3 днів.

Відповідно до тверджень заявника, на виконання вимог зазначеного вище припису він привів площу тимчасової споруди у відповідність з вимогами дозвільної документації, про що відповідно до вимог припису повідомив КП «Київблагоустрій» та Департамент містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА), надавши порівняльну фототаблицю від 16.03.2024 з якої вбачається зменшення площі тимчасової споруди.

Проте 14.03.2024, тобто на наступний день після того як був винесений припис № 2405433 про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п. 20.1.1 Правил благоустрою міста Києва, був складений Акт комісійного обстеження інспектором КП «Київблагоустрій» та представником Департаменту територіального контролю згідно з якого виявлено порушення площі ТС, а саме, її перевищення на 1, 6 кв.м.

15.03.2024 Департамент містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) прийняв рішення, яким достроково в односторонньому порядку вирішив припинити дію Договору відповідно до п. 7.2 розділу Договору, без посилання на конкретний п.п. п. 7.2 Договору та без надання вмотивованих пояснень щодо підстав розірвання такого Договору надаючи разом з тим до свого рішення лише Акт комісійного обстеження.

Крім цього, 18.03.2024 на тому самому ТС, який належить позивачеві, прийнято новий припис N2405181 в якому було зазначено, що власник ТС невідомий та встановлені порушення п. 13.1.1 Правил благоустрою міста Києва. Відповідно до п. 13.1.1. Правил благоустрою міста Києва: розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності проводиться відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.94 N 198, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року N 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за N 1330/20068, інших нормативно-правових актів, а також рішень Київської міської ради та розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Порядок розміщення вивісок та табличок, визначений Порядком розміщення вивісок у місті Києві, затвердженим окремим рішенням Київської міської ради.

Відповідно до тверджень заявника, на виконання вищезазначеного припису ОСОБА_1 через свого представника надав 18.03.2024 дозвільну документацію, зокрема, копію інформаційного талону N 09652-24/25.

Незважаючи на вчинені дії 10.04.2024 до ФОП ОСОБА_1 зателефонувала особа, яка представилась інспектором Департаментом територіального контролю та зазначила, що до кінця цього тижня вони планують зносити ТС, власником якого є ФОП ОСОБА_1 згідно інформаційного талону № 09652-24/25. Жодних відповідей на підставі яких документів було прийнято таке рішення, надано не було. Перевіривши номер телефону з якого був зроблений дзвінок НОМЕР_1 у програмі «getcontact» було виявлено, що такий номер дійсно належить інспектору Департаменту територіального контролю.

Відтак, за твердженням заявника, наведені послідовні дії свідчать про наявність реальної загрози існуванню ТС, яка належить ФОП ОСОБА_1 та у подальшому, у випадку задоволення позову про визнання дій з дострокового припинення договору щодо пайової участі (внеску) в утриманні об`єкта благоустрою протиправними та скасування рішення про дострокове припинення договору, може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав, через потенційну загрозу знищення предмету договору ТС шляхом знесення Департаментом територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА), КП «Київблагоустрій» ВО КМР (КМДА) Департаментом містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) або іншими органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Заявник також вказує, що ФОП ОСОБА_1 у порядок та строки, що визначені процесуальним законодавством, подасть до суду позов про визнання протиправними та скасування рішень відповідачів, суб`єктів владних повноважень, які протиправно обмежують його у здійсненні законної підприємницької діяльності з метою захистити свої інтереси та продовжити здійснення підприємницької діяльності.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, тобто забезпечення позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, у тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому при виконанні такого рішення.

Вказана позиція цілком підтримана Верховним Судом, що знайшло своє відображення у Постановах від 24 січня 2019 року у справі № 826/7496/18, від 28 лютого 2019 року у справі № ЗД/813/1 /18, від 23 вересня 2021 року у справі №420/11076/20.

При цьому суд зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Враховуючи викладене, той факт, що припис стосувався лише приведення у відповідність майна заявника до санітарних норм шляхом зменшення площі приміщення, тобто не було встановлено порушення режиму використання й охорони територій та об`єктів рекреаційного призначення; самовільному зайнятті території (частини території) об`єкта благоустрою; пошкодженні (руйнуванні чи псуванні) вулично-дорожньої мережі, інших об`єктів благоустрою; знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення; забруднення (засміченні) території; самовільному наклеюванні оголошень, інформаційно-агітаційних плакатів, реклами, листівок тощо та нанесенні написів, малюнків тощо на об`єктах благоустрою території міста; неналежному утриманні об`єктів благоустрою, зокрема покриття доріг, тротуарів, освітлення території тощо; створенні умов, які ускладнюють або унеможливлюють прибирання об`єктів та елементів благоустрою; приймаючи до уваги те, що знесення споруди та демонтаж може призвести до її знищення, та, як наслідок ускладнить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог; не заперечуючи право органу місцевого самоврядування визначати правила розміщення тимчасових споруд та обов`язку забезпечувати дотримання благоустрою, однак приймаючи до уваги не послідовність дій суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасової споруди до набрання законної сили рішення суду у даній справі.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При прийнятті такого рішення, суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображено у практиці Європейського Суду з Прав людини. Так, у справі «Мікалефф проти Мальти» суд визнав можливість застосування статті 6 до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення має бути еквівалентне попередній або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 (справа «Меркіка та інші пороти Мальти»).

Відповідно, приймаючи рішення про обрання способу забезпечення позову, суд враховує, що такий спосіб забезпечення позову є співмірним та адекватним із заявленими позивачем вимогами.

Суд вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких заявнику буде необхідно докласти значних зусиль.

Визначаючись щодо суб`єкного складу, судом приймається до уваги та обставина, що відповідно до пункту 20.2.10. Правил благоустрою міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 р. N 1051/1051, саме Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації здійснюють заходи щодо проведення демонтажу самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності та елементів об`єктів благоустрою на території міста Києва.

Також суд звертає увагу на те, що 12 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 923/652/19 (ЄДРСРУ № 88210956) вказав, що спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (зокрема, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою) є публічно-правовими й мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №914/1092/18.

Разом із тим суд наголошує, що відповідно до ст.157 КАС України відповідач має право звертатися із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтованість якого має бути підтверджена належними доказами.

Керуючись ст.ст.150-154, 241, 243, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання адміністративного позову задовольнити частково.

2. Заборонити Комунальному підприємству «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії щодо демонтажу чи знесення тимчасової споруди, власником якої є ФОП ОСОБА_1 , яка розміщується за адресою: АДРЕСА_1 ) - до набрання рішенням у справі законної сили.

3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

4. Копію ухвали надіслати (вручити, надати) заявнику (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Стягувачем за цією ухвалою є: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Боржником за цією ухвалою є: Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вулиця Дегтярівська, 31, корпус 2, Київ, 03680, ).

Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 31, корпус 2, ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» до 15.04.2027 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Панченко Н.Д.