Справа № 640/21109/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження заяви суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О., ОСОБА_2 про самовідвід у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, в якому просив стягнути з Апарату Ради національної безпеки і оборони України компенсацію втрати частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з порушенням строків його виплати за період 01.06.2021 по 31.10.2022 у сумі 1 355 258,07 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Апарату Ради національної безпеки та оборони України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в сумі 257 978,45 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними. Витребувано із Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 640/21109/22. Продовжено строк судового розгляду на розумний термін, необхідний для отримання матеріалів справи № 640/21109/22 із суду, в якому вони зберігаються.

03 квітня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_2 Заява обґрунтована наявністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_2 Так, заявником вказано, що під головуванням судді ОСОБА_2 розглядалася справа № 2а-7625/11/2670 за його апеляційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 його апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2018 залишено без змін. Зазначив, що в подальшому, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 була скасована постановою Верховного Суду від 08.07.2020. Заявник стверджував, що під час розгляду даної справи були порушені його процесуальні права, не враховані його аргументи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2 визнано необґрунтованою. Передано справу № 640/21109/22 для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України, для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2 при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними - відмовлено (суддя - Н.В. Безименна).

Також, 12 квітня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддям Вівдиченко Т.Р., Аліменку В.О., ОСОБА_2 мотивована наявністю у заявника сумнівів у неупередженості та об`єктивності даних суддів.

У даній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що суддя ОСОБА_2. брав участь у пов`язаній адміністративній справі між тими ж сторонами № 2а-7625/11/2670. Заявник вважав, що при постановленні рішення у справі № 2а-7625/11/2670 суддя ОСОБА_2., порушуючи норми матеріального і процесуального права, що підтверджено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 року, та рішенням Європейського суду з прав людини у справі PIZINTSALI AND OTHERS v. UKRAINE від 18.11.2021 року, фальсифікував обставини справи, що не відповідають та відсутні у матеріалах справи. У зв`язку з цим, відносно судді ОСОБА_2 ним подавалось повідомлення про злочин на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві, а також дисциплінарна скарга на адресу Вищої Ради Правосуддя.

Такі доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими і безпідставними, оскільки, ухвалою Третьої дисциплінарної палати Вищої Ради Правосуддя від 27.11.2019 №3175/ДП/15-19 дисциплінарну скаргу залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

При цьому, заявник вказав, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 року у справі № 640/21109/22 у складі суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О., ОСОБА_2 його заява про відвід судді ОСОБА_2 визнана необґрунтованою, але, на переконання заявника, у цій ухвалі суду не надано оцінку всім доводам заяви. Заявник вважав, що в діях суддів є ознаки дисциплінарного проступку, у зв`язку з цим, ним 12.04.2024 року до Вищої Ради Правосуддя подано дисциплінарну скаргу стосовно суддів Шостого апеляційного адміністративного суду Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О., ОСОБА_2 та Безименної Н.В.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддям Вівдиченко Т.Р., Аліменку В.О., ОСОБА_2 визнано необґрунтованою. Передано справу № 640/21109/22 для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України, для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Вівдиченко Т.Р., Аліменку В.О., ОСОБА_2 у справі №640/21109/22 (суддя - Є.В. Чаку).

16 квітня 2024 року суддями Вівдиченко Т.Р., Аліменком В.О., ОСОБА_2. подано заяви про самовідвід у даній справі.

У заявах зазначено, що подання ОСОБА_1 до Вищої Ради Правосуддя дисциплінарної скарги стосовно даних суддів Шостого апеляційного адміністративного суду не звільняє суддів від обов`язку приймати об`єктивне та справедливе рішення з дотриманням вимог чинного законодавства України. При цьому, подання заявником скарги до Вищої Ради Правосуддя не вказує на наявність ознак упередженості або необ`єктивності призначеної колегії суддів для розгляду апеляційної скарги у даній справі. Також, не свідчить про упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_2 посилання заявника на подання ним на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві повідомлення про злочин, а також дисциплінарної скарги на адресу Вищої Ради Правосуддя, у зв`язку з його участю у розгляді справи № 2а-7625/11/2670.

Разом з тим, незважаючи на встановлення ухвалами суду від 04 квітня 2024 року та від 16 квітня 2024 року відсутності підстав для відводу, суддями, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, з метою виключення будь-які сумнівів ОСОБА_1 в безсторонності та неупередженості судового розгляду у даній справі, заявлено самовідводи.

Розглянувши заяви про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення зазначених заяв, з огляду на наступне.

Так, за приписами частини 1 статті 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як встановлює частина перша статті 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України кожному гарантовано право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Це положення узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.

Слід зазначити, що суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» (ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Положеннями пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: - забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається свідчить про неупередженість суду; - судом створено достатні гарантії для усунення підстав і навіть потенційної можливості побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Щодо об`єктивної неупередженості зазначено у справі "Фей проти Австрії". Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У рішенні "Газета-Центр проти України" від 15 липня 2010 року Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення принципу безсторонності, зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитись, також має бути видно, що воно чиниться».

Європейський суд з прав людини у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії» зазначає, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Враховуючи вищезазначене, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

При вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Враховуючи, що існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр, судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Отже, підставою для самовідводу судді не обов`язково є обставини, зазначені в статті 36 КАС України, але є і інші обставини, які можуть викликати у будь-якого стороннього спостерігача сумніви у неупередженості або об`єктивності судді.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що викладені у заявах суддів Вівдиченко Т.Р. Аліменка В.О. та ОСОБА_2 про самовідвід обставини не впливають на безсторонність та об`єктивність суддів при вирішенні цієї справи, але з метою уникнення протилежної думки у будь-якого стороннього спостерігача та сумнівів у неупередженості або об`єктивності суддів, заяви про самовідвід слід задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, з метою виключення будь-яких сумнівів у неупередженості (безсторонності), зацікавленості та об`єктивності суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О. та ОСОБА_2 забезпечення дотримання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду, принципів адміністративного судочинства, заяви суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О. та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 41, 321, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заяви суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О., ОСОБА_2 про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддів Вівдиченко Т.Р., Аліменка В.О., ОСОБА_2 від розгляду справи №640/21109/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними.

Передати справу для повторного розподілу в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

ОСОБА_2.