Справа № 300/7110/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7110/23 пров. № А/857/205/24

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року (ухвалене головуючим суддею Кафарським В.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7110/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 про відмову позивачу у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009 та до загального стажу періоди з 01.09.1979 по 14.07.1982, з 11.01.1983 по 22.03.1983, з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 29.12.2001 по 20.01.2002, з 01.07.2002 по 25.09.2002, з 27.12.2002 по 25.01.2003, з 25.12.2003 по 21.01.2004, з 20.12.2004 по 20.01.2005, з 08.1.2008 по 21.01.2008, з 29.08.2008 по 25.09.2008, з 25.12.2008 по 20.01.2009, з 02.03.2009 по 30.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що набув 58-річного віку та мав більше ніж 28 років страхового стажу роботи, з них не менше 6 років 6 місяців 9 днів на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, тому 27.03.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за призначенням пенсії. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначенні пенсії йому було відмовлено, у зв`язку із протиправним, на переконання ОСОБА_1 , незарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи на території російської федерації, а також незарахуванням до страхового стажу періоду навчання.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982 та періоди роботи з 11.01.1983 по 22.03.1983, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.10.2005, з 20.11.2007 по 31.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи зі шкідливими та важками умовами праці за Списком №2 з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач 30.09.2022 набув 58-річного віку, що підтверджується копією паспорта СЕ511121, виданого Калуським МВ УМВС України в Івано-Франківській області.

Сторонами не заперечується, що 27.03.2023 позивач звернувся за призначенням пенсії через вебпортал Пенсійного фонду України, водночас розгляд документів ОСОБА_1 здійснювало Головне управління ПФУ в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління ПФУ в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку із недостатнім обсягом страхового та пільгового стажу.

Так, відповідно до протоколу розрахунку стажу, страховий стаж позивача складає 18 років 1 місяць 11 днів.

Відомостей про наявний у ОСОБА_1 пільговий стаж за Списком №2 ані протокол розрахунку стажу, ані рішення про відмову у призначенні пенсії не містять.

Змістом рішення Головного управління ПФУ в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 підтверджується, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982, оскільки в трудовій книжці запис про навчання зроблено без зазначення повної підстави, період роботи з 11.01.1983 по 27.03.1983, оскільки відсутні відомості, на підставі яких зроблено записи про прийняття та звільнення (накази, розпорядження), періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.01.2005, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007, з 20.11.2007 по 31.3.2009, з 11.10.2010 по 10.07.2012, з 29.09.2012 по 06.09.2013, оскільки з 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Водночас, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно пільгової довідки від 13.10.2010 №2155, оскільки довідка не відповідає додатку 5 до Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою КМУ №637 та не легалізована в установленому чинним законодавством порядку.

Позивач не погодившись з відмовою, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

В розумінні ст. 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (надалі - Закон №2148), що доповнив Закон України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 1 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон України №1788) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно із п. «б» ст. 13 Закону України №1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі - Закон України № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Тобто, Законом України №213, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону України №1788 обсяг страхового стажу, зокрема чоловікам з 25 до 30 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України №1788 зі змінами, внесеними Законом України №213.

Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України №213.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявні колізія між нормами Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Таким чином, Верховним Судом зроблено висновок, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України №1788 з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України №1058.

Таким чином, для призначення пенсії за Списком №2 з 58-річного віку, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України №1788, позивачу необхідно мати страховий стаж в обсязі не менше 25 років та пільговий стаж за Списком №2 у кількості не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, встановленого п. «б» ст. 13 Закону України №1788, тобто більше або дорівнює 6 років та 3 місяців.

Проте, відповідачами у рішенні від 03.04.2023 №73 та протоколі розрахунку стажу визнається страховий стаж ОСОБА_1 в обсязі 18 років 1 місяць 11 днів. При цьому, пільговий стаж у позивача, на переконання пенсійних органів відсутній.

Так, відповідачами не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території держави-агресора з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.01.2005, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007, з 20.11.2007 по 31.03.2009, з 11.10.2010 по 10.07.2012, з 29.09.2012 по 06.09.2013, у зв`язку із припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Оцінюючи мотиви відповідачів, у частині незарахування періодів стажу, визначених як спірні представником позивача, суд виходить з такого.

Записами у трудовій книжці НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 працював:

з 06.01.1986 по 09.02.1992 за професією електрозварника ручної дугової зварки у будівельно-монтажному управлінні №3;

з 26.05.1993 по 19.09.1994 за професією електрозварника ручної дугової зварки у будівельно-монтажному управлінні №2;

з 04.11.1994 по 23.01.1995 за професією електрозварника у будівельному управлінні №14 тресту «Мосгазпроводстрой»;

з 05.06.1995 по 27.06.1995 за професією електрозварника у ВАТ «Володимирська газова компанія»;

з 14.11.1995 по 02.07.1996 за професією електрозварника у будівельно-монтажному управління №2 ВАТ «Нефтегазспецстрой»;

з 04.07.1996 по 08.10.1996 за професією електрозварника у будівельно-монтажному управління №1 ВАТ «Нефтегазспецстрой»;

з 13.10.1997 по 19.05.1999 за професією електрозварника у будівельно-монтажному управління №1 ВАТ «Нефтегазспецстрой»;

з 02.10.2000 по 25.11.2000 за професією електрозварника у комплексному спеціалізованому управлінні «Сибнефтепроводстрой»;

з 01.10.2001 по 31.10.2005 за професією електрозварника у ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой»;

з 09.08.2005 по 08.08.2006 за професією електрозварника у ВАТ «Ленгазспецстрой»;

з 19.09.2006 по 10.05.2007 за професією електрозварника у ВАТ «Ленгазспецстрой»;

з 20.11.2007 по 31.03.2009 за професією електрозварника у ВАТ «Уренгойтрубопроводстрой».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано ч. 1, 10, 12 ст. 20, ч. 16 ст. 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01.01.2012.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Разом з тим, ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.

Так, сторонам не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надавав пенсійним органам страхове свідоцтво державного пенсійного страхування рф №023-972-660-58, видане на ім`я « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу).

Відповідно до довідки про доходи фізичної особи та єдиний соціальний податок (внесок) за 2002 рік, сума обрахованих внесків до фонду соціального страхування російської федерації складає 1 255,31 руб.

Згідно із довідкою від 19.10.2010 №2209, виданою ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой», з сум заробітної плати, нарахованих позивачу з жовтня 2001 року по січень 2005 року, здійснювались відрахування страхових внесків у пенсійний фонд рф.

Відповідно до довідки від 19.10.2010 №2209, виданою ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой», з сум заробітної плати, нарахованих позивачу з листопада 2007 року по лютий 2009 року, також здійснювались відрахування страхових внесків у пенсійний фонд рф.

Окрім того, у матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку застрахованої особи, якою підтверджується сплата страхових внесків до пфп за період з жовтня 1997 року по травень 1999 року, з листопада 1999 року по лютий 2000 року, з червня 2000 року по листопад 2000 року, за січень 2001 року, з 2003 по 06.10.2010.

Таким чином, позивачем документально підтверджено сплату страхових внесків роботодавцями до пенсійного органу рф за періоди його роботи з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.10.2005, з 20.11.2007 по 31.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007 отже вказані періоди мають бути зараховані до його страхового стажу.

Водночас, позивачем не надано доказів сплати страхових внесків за періоди з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, отже такі періоди роботи не можуть бути зараховані до його страхового стажу.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для зарахування періодів роботи на території рф до страхового стажу за відсутності підтвердження сплати страховий внесків до відповідного пенсійного органу викладена Верховним Судом у постанові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.

Щодо періодів роботи на території рф, які, на переконання позивача, мають бути зараховані до пільгового стажу за Списком №2

Так, у матеріалах справи міститься довідка від 13.10.2010 №2155, видана ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой», відповідно до якої ОСОБА_1 у період з 01.10.2001 по 31.10.2005, з 20.11.2007 по 31.03.2009 працював на посаді електрозварника ручної зварки.

Водночас, відомостями коментованої довідки підтверджується, що позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати у періоди з 29.12.2001 по 20.01.2002, з 01.07.2002 по 25.09.2002, з 27.12.2002 по 25.01.2003, з 25.12.2003 по 21.01.2004, з 20.12.2004 по 20.01.2005, з 08.1.2008 по 21.01.2008, з 29.08.2008 по 25.09.2008, з 25.12.2008 по 20.01.2009, з 02.03.2009 по 30.03.2009.

Таким чином, роботодавцем ОСОБА_1 вказується про наявність у нього пільгового стажу за Списком №2 в обсязі 3 роки 10 місяців за періоди з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009.

Водночас, змістом рішення про відмову у призначенні пенсії підтверджується, що вказані періоди не зараховані до пільгового стажу позивачу у зв`язку із невідповідністю форми довідки вимогам додатку 5 до Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою КМУ №637, та не проходженням процедури легалізації.

Оцінюючи дані доводи, колегія суддів робить наступні висновки.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 вказаного Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із положеннями пунктом 22 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що єдиною підставою для визначення трудового стажу є трудова книжка, а у разі її відсутності або відповідних відомостей у ній уточнюючі довідки або рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Отож, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка позивача містить відомості про періоди роботи ОСОБА_1 з 01.10.2001 по 31.10.2005 та з 19.09.2006 по 10.05.2007 за професією електрозварника у ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой».

При цьому, вказані записи щодо роботи в спірні періоди відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (із змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993.

Таким чином, трудової книжки повністю достатньо, оскільки вона містить усі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які відносяться до Списку № 2. Записи виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавця, є посилання на накази, як на підставу внесення записів.

За наявності основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Порядку № 637 наданням додаткових документів, у зв`язку з чим положення вказаного Порядку застосуванню у даному випадку не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 683/977/17.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом міністерства соціальної політики № 383 від 18.11.2005, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Професія «електрозварник ручного зварювання» передбачена Списком №2 розділ XXXIII «Загальні професії» код КП 906, затвердженим Постановою КМУ від 11.03.1994 №162, який був чинним на момент роботи ОСОБА_1 .

На підтвердження пільгового характеру роботи у ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой» позивачем була надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 13.10.2010 №2155.

Так, у довідці від 13.10.2010 №2155 є посилання на накази про прийняття та звільнення, характер виконуваної роботи, особові рахунки. Окрім того, коментована довідка підписана генеральним директором ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой» та архіваріусом даного підприємства.

Суд наголошує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Окрім того, як вже зазначалось судом, у матеріалах справи також містяться підтвердження сплати за позивача страхових внесків до пенсійного органу рф у спірні періоди.

Таким чином, на думку колегії суддів, відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009.

Щодо періоду роботи позивача з 11.01.1983 по 22.03.1983, судом зазначається наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Сторонами не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надавав трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Суд вказує, що на час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Так, відповідно до записів №4-5 трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач з 11.01.1983 по 27.03.1983 працював на посаді електрозварника на автобазі ВО «СОЮЗИНТЕГРАГАЗСТРОЙ».

Що стосується посилань відповідачів щодо незазначення підстав внесення записів №4-5 до трудової книжки ОСОБА_1 , оскільки у колонці №4 запису №4 вказано, що запис внесено на підставі наказу від 04.02.1983 №11, а у колонці №4 запису №5 зазначено наказ від 07.04.1983 №43. Також суд звертає увагу, що вказані записи засвідчено підписом старшого інспектора віділу кадрів та гербовою печаткою підприємства.

Водночас, заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі і внесення до неї записів про звільнення з роботи, є підприємство-роботодавець, а відтак вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням відсутня.

Таким чином, на думку колегії суддів періоди роботи позивача з 11.01.1983 по 22.03.1983 має бути зарахований до його страхового стажу.

Щодо тверджень відповідача про неможливість зарахування згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982, оскільки відсутні диплом та свідоцтво, а в записі про період навчання не вказано дату видачі цих документів, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, факт навчання позивача у зазначені періоди підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка в силу приписів ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 4.2. розділу ІV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу.

Таким чином, органи Пенсійного фонду мають право перевіряти обґрунтованість видачі, зміст і належне оформлення наданих документів, уточнює інформацію про факт роботи (навчання), проте пенсійним органом самостійно не витребувано необхідну інформацію та/або не повідомлено позивача про необхідність надання додаткових документів на підтвердження періодів навчання.

Отже, період навчання позивача з 01.09.1979 по 14.07.1982 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України №1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону України №1058 врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України №1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за результатом якої прийнято рішення від 03.04.2023 №73 про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача, прийняття відповідного рішення та вчинення бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу та пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 , є, в цьому випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відтак на останнього й має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача у частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію із урахуванням спірних періодів стажу.

Таким чином, суд вважає, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 308 КАС України, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 300/7110/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
З. М. Матковська