Справа № 540/796/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 540/796/22

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Дата і місце ухвалення 14.06.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Полтавській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування вимог про нарахування єдиного соціального внеску та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо ОСОБА_1 , як самозайнятої особи (адвоката) з моменту зупинення адвокатської діяльності з 31.01.2017 р.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі утриматися від дій щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо позивача, як самозайнятої особи (адвоката), до моменту поновлення адвокатської діяльності у встановленому законом порядку;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.11.2018 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 14.08.2019 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 17.11.2020 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн.;

- стягнути з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 року залучено в якості співвідповідача по справі Головне управління ДПС у Полтавській області (ВП 43995495).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.11.2018 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 14.08.2019 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 17.11.2020 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС в Полтавській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, що обліковується згідно вимог Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.11.2018 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн, від 14.08.2019 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн, від 17.11.2020 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн (одна тисяча гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суть порушення норм матеріального права апелянт вбачає в тому, що судом першої інстанції не враховано нормативно обґрунтовану позицію ГУ ДПС у Полтавській області.

Апелянт посилався на те, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464). Згідно п.п.5 п. 1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які проводять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отри дохід від цієї діяльності.

Апелянт також вказував на те, що відповідно до п. 2 ст. 7 Закону № 2464 для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність єдиний внесок нараховується на суму доходу отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Апелянт посилався на те, що відповідно до повідомлення про взяття на обліку платника єдиного внеску від 25.04.2013 року ОСОБА_2 узятий на облік в управління ПФУ в м. Херсон 18.04.2013 як платника єдиного внеску ).

Апелянт зазначає, що згідно з п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПКУ платник податків зобов`язаний сплачувати податки збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Також, на думу апелянта, Головне управління ДПС у Полтавській області є неналежним відповідачем по даній справі.

Апелянт посилається на те, що у зв`язку з запровадженням дії воєнного стану в Україні на підставі наказу ДПС України від 28.03.2022 № 173 виконання повноважень Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі закріплюється за Головним управлінням ДПС у Полтавській області, однак відповідно до наказу ДПС України від 21.06.2022 № 334 виконання повноважень щодо забезпечення самопредставництва Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у судах закріплено за Головним управлінням ДПС в Одеській області.

Апелянт вважає, що Головне управління ДПС у Полтавській області має можливість представляти інтереси ДПС та Головного управління ДПС шляхом самопредставництва лише по справах стороною по яких вона виступає через керівника, заступника або уповноважених осіб внесених до ЄДРПОУ.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що Головне управління ДПС у Полтавській області не наділене повноваженнями представництва інтересів Головного управління ДПС у Херсонській області, апелянт вважає, що він є неналежним відповідачем у справі.

Зважаючи на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Іншими учасниками справи судове рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому апеляційний перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 року, відповідно до ст. 308 КАС України, здійснюється саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у Полтавській області.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.06.2012 року взятий на облік як платник податків адвокат за № 107056, згідно довідки від 14.06.2012 року № 655.

Відповідно до повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 25.04.2013 року ОСОБА_1 узятий на облік в управлінні ПФУ в м. Херсоні 18.04.2013 року як платника єдиного внеску ).

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України адвокат Рєбров Є.С. (свідоцтво № 547 від 06.06.2012, видане Херсонською обласною КДКА) зупинив право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 30.01.2017 року.

Судом встановлено, що 30.11.2018 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було винесено вимогу на ім`я позивача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн.

14.08.2019 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн.

Крім того 17.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було винесено вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн.

Згідно відомостей електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 , нарахування ЄСВ податковим органом здійснені: за 2018 р. 13843,76 грн; за 2019 р. 24563,48 грн; за 2020 р. 33612,96 грн; за 2021 р. 36912,96 грн; за 2022 р. 36912,96 грн.

Не погоджуючись із зазначеними вище вимогами про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_2 оскаржив їх до суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки).

Крім того, за наслідком розгляду даної справи, з метою належного та повного захисту порушених прав позивача, що виключало б ймовірність їх подальшого порушення з боку суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України та зобов`язання ГУ ДПС в Полтавській області, на яке Наказом ДПС України № 173 від 28.03.2022 (зі змінами та доповненнями) покладено виконання окремих повноважень Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, у тому числі в частині здійснення адміністрування податків i зборів, платежів тощо, здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків позивача шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, який обліковується на підставі вимог Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.11.2018 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн, від 14.08.2019 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн., від 17.11.2020 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлено нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини першої частини третьої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Виходячи зі змісту частин п`ятої, шостої статті 31 Закону №5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Статтею 32 Закону №5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (частина 7 статті 32 Закону).

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина перша статті 17 Закону №5076-VI).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право особи, як адвоката, на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності у разі зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

На думку апеляційного суду, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що поняття зупинення та припинення адвокатської діяльності не є тотожними за наслідками застосування.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що право позивача на здійснення адвокатської діяльності зупинено з 30.01.2017 року, що свідчить про те, що у спірний період він не мав права здійснювати адвокатську діяльність та відповідно її не здійснював, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач в такому випадку не є платником єдиного внеску у розумінні як Закону №2464-VI так і Податкового кодексу України.

Крім того в ході розгляду справи встановлено, що позивач з 14.03.2017 року був прийнятий на роботу до прокуратури Херсонської області та призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратур Херсонської області. З 15.06.2017 року позивач був звільнений з займаної посади у порядку переведення до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В матеріалах справи також наявна довідка прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя про здійснення нарахування заробітної плати позивачу за період з червня 2017 року по грудень 2021 року та про здійснені відрахування ЄСВ за цей же період.

У постановах від 27.11.2019р. по справі №160/3114/19 та від 05.12.2019р. по справі №260/358/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу за умови, що така особа не є найманим працівником.

Верховний Суд зазначив, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у спірний період нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки), винесені Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.11.2018 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн.; від 14.08.2019 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн.; від 17.11.2020 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Полтавській області посилалось на те, що воно не є належним відповідачем у даній справі. Апелянт вказував на те, що на виконання вимог, визначених абз. 3 п. 2 Постанови КМУ № 893 згідно з наказом ДПС України від 24.12.2020 № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами повноважень та функцій», розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС утвореними як відокремлені підрозділи згідно з наказом № 529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

З урахуванням вищевказаних положень нормативно-правових актів Головним управлінням ДПС у Полтавській області відповідно до наказу 24.12.2020 № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», розпочато виконання функцій повноважень ГУ ДПС у Полтавській області, що ліквідується.

Апелянт вказав на те, що у зв`язку з запровадженням дії воєнного стану в Україні на підставі наказу ДПС України «Про забезпечення безперебійної роботи територіальних органів ДПС» від 28.03.2022 № 173 виконання повноважень Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі закріплюється за Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

В той же час, відповідно до наказу ДПС України «Про закріплення виконання окремих повноважень Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі за Головним управлінням ДПС в Одеській області» від 21.06.2022 № 334 виконання повноважень щодо забезпечення самопредставництва Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у судах закріплено за Головним управлінням ДПС в Одеській області.

З огляду на функціональні повноваження на представництво інтересів ДПС - Головне управління ДПС у Полтавській області має можливість представляти інтереси ДПС та Головного управління ДПС шляхом самопредставництва лише по справах стороною по яких вона виступає через керівника, заступника або уповноважених осіб внесених до ЄДРПОУ.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що Головне управління ДПС у Полтавській області не наділене повноваженнями представництва інтересів Головного управління ДПС у Херсонській області, апелянт вважав, що він є неналежним відповідачем у справі.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне:

Згідно наказу ДПС від 21.06.2022 року № 334 виконання повноважень щодо забезпечення самопредставництва Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та місті Севастополі у судах було закріплено за ГУ ДПС в Одеській області.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначених повноважень представником Головного управління ДПС в Одеській області було подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, подану ОСОБА_2 , тобто фактично Головним управлінням ДПС в Одеській області здійснювалось представництво інтересів Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та місті Севастополі у даній справі.

В свою чергу згідно наказу ДПС від 28.03.2022 року №173, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» виконання повноважень Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та місті Севастополі, визначених пп. 1, 2, 4-6, 8, 9, 10, 11, 14-21, 23, 25, 31, 38 Положенням про головні управління ДПС в областях, затвердженого наказом ДПС № 643, - покладено на ГУ ДПС у Полтавській області, в тому числі і повноваження щодо адміністрування податків і зборів, платежів і єдиного внеску.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем було також заявлено вимогу про зобов`язання Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі утриматися від дій щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо позивача, як самозайнятої особи (адвоката), до моменту поновлення адвокатської діяльності у встановленому законом порядку, яка звернена до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як до суб`єкта владних повноважень, який здійснює адміністрування єдиного внеску.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано залучив до участі у справі в якості другого відповідача ГУ ДПС у Полтавській області, на яке і були покладені повноваження Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в частині адміністрування єдиного внеску.

Крім того, за наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання ГУ ДПС в Полтавській області, на яке Наказом ДПС України № 173 від 28.03.2022 (зі змінами та доповненнями) покладено виконання окремих повноважень Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, у тому числі в частині здійснення адміністрування податків i зборів, платежів тощо, здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків позивача шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, який обліковується на підставі вимог Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.11.2018 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 13843,76 грн, від 14.08.2019 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 7965,54 грн., від 17.11.2020 р. № Ф-21633-51 "У" на суму 30858,78 грн.

Враховуючи викладене доводи апелянта про те, що ГУ ДПС в Полтавській області не є належним відповідачем у справі є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції про задоволення позову не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук