Справа № 457/494/24
Суддя: Василюк Т. В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 457/494/24
провадження №2-а/457/7/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді Василюк Т.В.

з участю секретаря Кушнір М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці в залі суду справу за адміністративним позовом представника позивача - адвоката Касандяка Володимира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Інспектор відділення поліції № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Пацевко Марія Петрівна про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача - адвокат Касандяк Володимир Васильович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з адміністративним позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позов мотивований тим, що 20 грудня 2023 року інспектором відділення поліції № 2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівський області лейтенантом поліції Пацевко Марією Петрівною винесено постанову серії ЕНА № 1132544, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 ( п`ятсот десять ) гривень, ОСОБА_1 не погоджується з рішенням інспектора Пацевко М.П., яке викладене у постанові серії ЕНА № 1132544, вважає це рішення протиправним та оскаржує його в порядку ст. 20, 286 КАС. 15 березня 2024 року, в ході з`ясування причин блокування банківською установою карткових рахунків ОСОБА_1 , позивач дізнався, що державним виконавцем Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васьківом Романом Миколайовичем винесено постанову від 14.03.2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 про арешт його коштів. У той же день, позивач ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, в ході якого дізнався про те, що він є боржником ВП № НОМЕР_3, яке відкрите на підставі постанови інспектора Пацевко М.П. від 20.12.2023 серії ЕНА № 1132544, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, та відповідно, ознайомився із змістом зазначеної постанови. У п. 9 постанови від 20.12.2023 серії ЕНА № 1132544 зазначено, що її копію направлено позивачеві рекомендованим листом 22 грудня 2024 року № 9331/54/08. Однак рекомендований лист № 9331/54/08, із копією постанови інспектора Пацевко М.П. від 20.12.2023 року серії ЕНА № 1132544, у поштову адресу позивача ніколи не надходив, відтак, не був вручений позивачеві у порядку встановленому для вручення

рекомендованих поштових відправлень. Обставина відсутності у ОСОБА_1 можливості ознайомитися із змістом оскаржуваного рішення до 15 березня 2024 року, на думку сторони позивача, може бути підставою для визнання судом поважними причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду із даною позовною заявою, оскільки право фізичної особи на ефективне оскарження рішень суб`єкта владних повноважень об`єктивно, може бути реалізованим лише за умови одержання скаржником документа, у якому таке рішення викладене у повному обсязі. 20 грудня 2023 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Dacia Logan НОМЕР_1, зупинився біля входу до виробничого приміщення приватного підприємства "ВЕСТ ВІНТ", що розташоване за адресою місто Трускавець, вул. Коцюбинського, буд. 12, у якому позивач працює директором. Позаду від автомобіля марки «Dacia Logan» НОМЕР_1 , на відстані близько 3 метрів, зупинився патрульний автомобіль поліції, із якого вийшли співробітники поліції, серед яких була інспектор ОСОБА_2 . Після представлення сторін та перевірки документів, інспектор ОСОБА_2 проінформувала позивача про нібито допущене з його боку порушення п. 19.1.а Правил дорожнього руху, що полягає здійсненні позивачем руху по вул. І.Мазепи ( це близько 500 м від місця розгляду справи про адміністративне правопорушення ) у темну пору доби без увімкнення фар ближнього світла на його автомобілі.

Позивач, заперечив факт порушення зі свого боку ПДР, і запропонував інспекторові скласти протокол про адміністративне правопорушення та, відповідно, надати позивачеві можливість викласти у цьому протоколі свої заперечення. Втім Інспектор ОСОБА_2 ствердно заявила, що не вважає за необхідне складати протокол, оскільки факт порушення позивачем ПДР зафіксовано співробітниками поліції у вигляді відеозапису за допомогою відповідних технічних приладів. При цьому, категорично відмовилась надати позивачеві можливість ознайомитися із

відеозаписом подій, які належать до предмету справи про адміністративне правопорушення. Далі, інспектор ОСОБА_2 , у формі передбаченої для квитанції про оплату товарів і послуг, а не за формою, що визначена додатком № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, роздрукувала постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення у сфері безпеки дорожнього руху. По причині значного ступеню нерозбірливості тексту постанови про накладення адміністративного стягнення та через наявність у позивача обґрунтованого сумніву у відповідності чинному законодавству форми, у який викладено постанову, ОСОБА_1 запропонував інспектору ОСОБА_2 направити копію постанови, у встановленому законодавством порядку, на його поштову адресу. Проти такого способу вручення позивачеві копії постанови від 20.12.2023 року інспектор Пацевко М.П. не заперечувала, однак, як з`ясувалося згодом, копія цієї постанови на поштову адресу позивача не надходила. З огляду на це просив скасувати вищезазначену постанову.

Ухвалою судді від 26 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з причин викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомив причин неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Попри те, що судом в ухвалі від 26 березня 2024 року було запропоновано в строк до 02.04.2024 року подати відзив на позов та усі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а також було роз`яснено, що у разі ненадання ними відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Однак стороною відповідача не було подано відзиву та доказів, які б могли підтвердити правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача інспектор відділення поліції № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Пацевко М.П. в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду клопотання в якому заперечила щодо задоволення позову, оскільки вважає позов безпідставним, а постанову винесену згідно вимог чинного законодавства.

У відповідності до ст. 205 КАС України суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника установи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що постановою серії ЕНА № 1132544 від 20.12.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно даної постанови, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він о 20.12.2023 року о 17 год. 16 хв. у м. Трускавець по вул. І. Мазепи, керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив вимоги п. 19.1а ПДР України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 19.1а у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У порушення вказаної норми відповідач не надав суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, порушення вимог п. 19.1а ПДР України, та правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Що стосується клопотання представника позивача, щодо винесення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Частинами 1-6 статті 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Тобто суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу.

Отже, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення. Оскільки під час судового розгляду справи не встановлено підстав для винесення окремої ухвали щодо Інспектора відділення поліції № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_2 з огляду на це, у даній частині вимог слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У рамках судового розгляду даної справи позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. Тому суд стягує з відповідача ГУНП у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача 605,60 грн судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/2816/18.

Щодо цього суд зауважує, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише декілька взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Суд також враховує, що Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ, відтак, суд уважає, що витрати на професійну правничу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Схожі за змістом висновки щодо «гонорару успіху» відображені і у Додатковій Постанові Верховного Суду від 27 вересня 2022 року у справі №910/3547/21.

Указані висновки Верховного Суду відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 23618 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

За таких обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 3000,00 грн.

На підставі ст. ст. 245, 251, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 139, 242, 244-246, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1132544 від 20.12.2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області () на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області () на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому копію рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління національної поліції у Львівській області, юридична адреса: пл. Генерала Григоренка, 3 м. Львів, 79000, .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Інспектор відділення поліції № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Пацевко Марія Петрівна, юридична адреса: вул. І. Мазепи, 19А м. Трускавець Львівської області.

Повний текст рішення складено 15.04.2024 року.

Суддя: Т. В. Василюк