Справа № 752/22591/21
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року справа №752/22591/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання права на виключення квартири з числа службових та зобов`язання вчення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 15 вересня 2021 року звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач), в якому просив визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення позивача та його сім`ї постійним житлом та зобов`язати відповідача подати до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації клопотання про виключення зі складу службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.06.2022 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язано Службу безпеки України звернутись до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення зі складу службових квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.03.2023 заяву Служби безпеки України про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі №752/22591/21 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання права та зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали суду він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.03.2023 заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 752/22591/21 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання права та зобов`язання вчинити дії направлено для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла вказана справа, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою суду від 16.05.2023 позов ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали суду позивач усунув недоліки у строк та у спосіб, що визначені в ній шляхом подання позовної заяви, в якій зменшив позовні вимоги та просить:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо незвернення з клопотанням до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення зі складу службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Службу безпеки України звернутись із клопотанням до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення зі складу службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного від 01.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до ордера №4644 від 22.06.2012 ОСОБА_1 , працівнику Служби безпеки України, сім`я якого складалась з 3 осіб на час видачі ордера, надано службове приміщення з двох кімнат жилою площею 31,6 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . Ордер виданий на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації від 13.06.2012 №404. Склад сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - дочка.

ОСОБА_1 з 2001 року проходив військову службу в Службі безпеки України і в серпні 2021 року звільнений у відставку за вислугою років, яка в календарному обчисленні разом зі спеціальною службою в органах внутрішніх справ України в період з 1995 року по 2001 року склала понад 26 років.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій та ветераном служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Службою безпеки України 13.02.2020.

На час розгляду справи сім`я позивача складається з п`яти осіб: він, дружина, дочка ОСОБА_4 , 2002 року народження, дочка ОСОБА_5 , 2005 року народження, дочка ОСОБА_6 , 2015 року народження.

Зазначеним складом сім`ї позивач перебуває на квартирному обліку у Центральному управлінні Служби безпеки України з 24.05.2018 у списку осіб, які користуються правом першочергового забезпечення житлом, як багатодітна родина, за № 949.

ОСОБА_1 звернувся 02.12.2020 до Житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України з рапортом щодо вирішення питання про виключення квартири, в якій проживає позивач разом з сім`єю, зі складу службових житлових приміщень Служби безпеки України в порядку тимчасового поліпшення житлових умов зі збереженням права перебування на квартирному обліку.

Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання Житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 22.04.2021, ОСОБА_1 відмовлено у виключенні квартири зі складу службових житлових приміщень на підставі вимог статей 47 ЖК УРСР, пункту 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР та п.3 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів президії Київської міської ради профспілок від 15.07.1985 №582 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» у частині незабезпечення середньою нормою (9 кв.м.) жилої площі на одну особу у м. Києві.

Зазначене рішення прийнято за результатами розгляду клопотання ЖПК ДВКР СБ України від 05.03.2021 про виключення квартири з числа службових Служби безпеки України в порядку поліпшення житлових умов зі збереженням права перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 .

До зазначеного клопотання також додавався висновок Управління правового забезпечення Служби безпеки України, в якому зазначено, що ОСОБА_1 та членам його сім`ї може бути, як виняток, надана двокімнатна квартира для постійного проживання у порядку тимчасового поліпшення житлових умов шляхом виключення її зі складу службових зі збереженням права перебування на квартирному обліку за умови ухвалення відповідного рішення.

Однак, позивач посилається на те, що Службою безпеки України всупереч чинному законодавству України, зокрема частині другій статті 19 Конституції України, абзацу четвертому частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенню про порядок надання службових жилих приміщень і користуванню ними в Українській PCP, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 не подано клопотання до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, яка уповноважена вирішувати питання виключення вказаної квартири з числа службового житла.

Така бездіяльність відповідача, на думку позивача, має наслідком унеможливлення реалізації його права на житло шляхом приватизації квартири, в якій проживає, та порушує гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 31 Житлового кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, УРСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно з пунктом 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ч. 1 ст. 122 Житлового кодексу).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській ОСО, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470, передбачено, що в окремих випадках на прохання громадян, що перебувають на квартирному обліку (в першу чергу тих, у яких настала черговість на одержання жилих приміщень), та громадян, що користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, у порядку тимчасового поліпшення житлових умов їм може бути надане жиле приміщення, яке не відповідає вимогам, передбаченим пунктом 51 і абзацом першим пункту 52 цих Правил, або за розміром менше від рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті зі збереженням відповідно права перебування на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків.

Згідно із пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Відповідно до п.6 Положення №37 «Про службові жилі приміщення» від 04.02.1988 Української РСР, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Порядок забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Служби безпеки України регламентується Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України № 792 від 06.11.2007 (далі Інструкція).

Відповідно до п.4 Інструкції житловими приміщеннями забезпечуються тільки співробітники та члени їх сімей, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством.

Співробітникам, які мають вислугу 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення за рахунок СБ України співробітників та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла в установленому порядку.

Пунктом 5.21 Інструкції №792 передбачено, що за бажанням співробітника або особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа:

а) має вислугу на військовій службі 20 років і більше;

б) звільнена з військової служби за вислугою років, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, унаслідок інвалідності, захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби;

в) перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24.06.2004 року №1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службових приміщень без надання іншого житлового приміщення.

Згідно з пунктом 5.12 Інструкції №792 рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем Служби безпеки України, має вислугу на військовій службі понад 20 років, є учасником бойових дій, має багатодітну родину, перебуває на квартирному обліку з 24.05.2018 у списку осіб, які користуються правом першочергового забезпечення житлом як багатодітна родина.

Позивач отримав в установленому законом порядку ордер на службове житло та проживає у ньому разом зі своєю сім`єю та використовує службове приміщення тільки за призначенням, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 01.03.2021.

Докази того, що позивач чи його члени сім`ї реалізовували раніше права на приватизацію державного (комунального) житла відсутні.

Також, грошової компенсації за належне позивачу для отримання жиле приміщення, як це передбачено абзацом четвертим статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як військовослужбовець, не отримав.

Крім того, жоден з чотирьох способів забезпечення військовослужбовців житлом, передбачених Порядком № 1081 (надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; надання кредиту для спорудження (купівлі) житла) позивачем та членами його сім`ї раніше не використовувався, що підтверджується матеріалами квартирної справи.

Службова двокімнатна квартира позивача АДРЕСА_1 має житлову площу 31,6 кв.м. та загальну площу 63,5 кв.м. Розмір жилої площі нижчий за норму, передбачену у статті 47 ЖК УРСР та у пункті 53 Правил № 470.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивачем дотримано всі необхідні умови для реалізації права на виключення житла, яке він займає, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19 погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових. Вказав також, що посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Як уже зазначалось вище, виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (пункт 11 Постанови №1081).

Отже, у спірних правовідносинах відповідач, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним військової служби.

На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Разом з тим, слід зазначити, що питання виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службового житла має вирішуватися Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що, не подаючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Суд зазначає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

З огляду на викладене, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо неподання клопотання до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення зі складу службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 та необхідність зобов`язати відповідача подати до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації разом з належно оформленими документами клопотання про виключення з числа службового житла вказаної квартири.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини у справі, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати присудженню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Служби безпеки України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) щодо неподання клопотання до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення зі складу службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 .

3. Зобов`язати Службу безпеки України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) подати клопотання до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення зі складу службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 .

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.