Справа № 460/20943/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2024 року м. Рівне №460/20943/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної казначейської служби України, Виконуючого обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України Світлани Колеснікової
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі також відповідач-1), виконуючого обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України ОСОБА_2 (далі також відповідач-2), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо ненарахування і невиплати позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах, виданих Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/2825/18, про стягнення на користь позивача коштів в розмірі 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, та судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн;

визнати протиправними дії виконуючого обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України ОСОБА_2 щодо відмови позивачу у її праві на компенсацію за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах, виданих Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/2825/18, про стягнення на користь позивача коштів в розмірі 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, та судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн, за її заявою від 24.03.2023;

зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних за період з 10.02.2022 по 18.07.2023 в розмірі 43541,83 грн за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах, виданих Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/2825/18, про стягнення на користь позивача коштів в розмірі 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, та судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказала, що 11.10.2021 вона подала на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області два виконавчі листи, видані Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/2825/18, про стягнення на її користь з Держави за рахунок коштів державного бюджету коштів в розмірі 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, та судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн. Такі виконавчі листа Державна казначейська служба України отримала 09.11.2021. Позивач зазначила, що 24.03.2023 вона направила на адресу Державної казначейської служби України заяву щодо порушення строків виконання судового рішення у справі № 569/2825/18 про стягнення на її користь з державного бюджету України вищевказаних коштів, а також просила виплатити їй компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 04.05.2023 виконуючий обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України ОСОБА_3 листом повідомила, що відповідно до чинного законодавства безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження відповідних рішень до органів Казначейства та за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету; відмовила у виплаті трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду з державного органу, зазначаючи, що Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачена виплата компенсації за судовими рішеннями, виконання яких здійснюється за КПКВК 3504030.

Позивач зазначила, що виконавчі листи надійшли до Державної казначейської служби України 09.11.2021; тримісячний строк виплати коштів за виконавчими листами закінчився 09.02.2022; кошти на виконання судового рішення надійшли на її банківський рахунок 19.07.2023. Вважає, що Державна казначейська служба України повинна була нарахувати і виплатити позивачу компенсацію в розмірі трьох відсотків річних за період з 10.02.2022 по 18.07.2023, оскільки виконавчі листи перебували на виконанні більше трьох місяців. Оскільки така компенсація виплачена позивачу не була і відповідачі заперечують її право на отримання такої компенсації, вона змушена звертатися до суду з позовом. Відповідно до наведеного позивачем розрахунку загальна сума компенсації в розмірі три відсотки річних за період з 10.02.2022 по 18.07.2023 становить 43541,83 грн, які вона просить суд зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити на її користь, а також здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою від 07.09.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відзиву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Витребувано від відповідача додаткові докази.

Довідками про доставку електронного листа від 24.10.2023 стверджується, що ухвала суду від 23.10.2023 про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідачів 23.10.2023.

Довідками про доставку електронного листа від 26.10.2023 стверджується, що документ в електронному вигляді "Реєстраційна картка документа для направлення в кабінет ЕС" (сканкопія позовної заяви з додатками) від 25.10.2023 доставлена до електронного кабінету відповідачів 25.10.2023.

Відповідачі відзиву на позов не подали, позовних вимог жодним чином не заперечили та не спростували.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.03.2021 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 831000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 10990,00 грн витрат на проведення експертизи.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 29.07.2021 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04.03.2021 в частині визначеного до стягнення розміру моральної шкоди змінено.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.05.2022 касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури залишено без задоволення. Постанову Рівненського апеляційного суду від 29.07.2021 залишено без змін.

З матеріалів справи встановлено, що 05.10.2021 Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/2825/18 видано два виконавчі листи.

11.10.2021 до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (далі - Головне управління Казначейства) надійшли заяви ОСОБА_1 від 08.10.2021, якими пред`явлено до виконання виконавчі листи Рівненського міського суду Рівненської області 05.10.2021 у справі № 569/2825/18 про стягнення з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10990,00 грн витрат на проведення експертизи та 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, для здійснення заходів. Подані заяви разом з доданими документами прийняті до розгляду та зареєстровані 11.10.2021.

На виконання вимог п. 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845), Головне управління Казначейства листом від 12.10.2021 № 04-08-10/7261 звернулось до Рівненської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Рівненській області з метою надання документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Листом Рівненської обласної прокуратури від 28.10.2021 № 15/2-805вих-21 та листом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 01.11.2021 № 6779/116/04/29-2021 повідомлено Головне управління Казначейства про відсутність документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

На виконання вимог п. 37 Порядку № 846 Головним управлінням Казначейства листом від 04.11.2021 № 04-10-08/7889 направлено документи щодо виконання виконавчих листів до Державної казначейської служби України.

Про вищевказані обставини Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області листом від 26.05.2023 № 04-08-0/3883 повідомило у відповідь на адвокатський запит адвоката Власик В.Я. (а.с. 15).

Державна казначейська служба України, розглянувши адвокатський запит адвоката Власик В.Я. стосовно виконання виконавчих листів Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/2825/18, повідомила листом від 29.05.2023 № 5-06-06/9448 про те, що Казначейством від Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області 09.11.2021 за вх. № 08-77746 прийнято два виконавчих листи по справі № 569/2825/18 для взяття на облік за бюджетною програмою 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб" (далі - бюджетна програма 3504030).

Таким чином, у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 з 09.11.2021 обліковуються два виконавчих листи Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/2825/18 про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 1000000,00 грн та відшкодування витрат на проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн.

Покликаючись до абз. другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, п. 3, 38 Порядку № 845, повідомлено, що питання щодо виконання рішення по справі № 569/2825/18 розглянеться Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань орієнтовно протягом серпня 2023 року.

Також повідомлено адвоката, що 06.04.2023 за вх. № Ш-11-990 на адресу Казначейства надійшла заява ОСОБА_1 від 24.03.2023, на яку надано відповідь від 04.05.2023 № 5-11-11/7860 (а.с. 17).

Суд встановив, що ОСОБА_1 звернулась до Державної казначейської служби України із заявою від 24.03.2023, в якій, зокрема, просила виконати рішення Рівненського міського суду у справі № 569/2825/18 про стягнення на її користь коштів, а також виплатити їй компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (а.с. 13).

Державна казначейська служба України, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 24.03.2023, листом від 04.05.2023 № 5-11-11/7860 за підписом в.о. директора юридичного департаменту Світлани Колеснікової, повідомила заявника, що питання щодо виконання виконавчих листів Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/2825/18 розглянеться Казначейством в порядку черговості, в межах відкритих асигнувань, орієнтовно в ІІІ кварталі 2023 року за умови належного фінансування бюджетної програми та актуальних реквізитів банківського рахунку.

Щодо порушеного питання про виплату 3% річних, повідомлено, що виконання судових рішень за рахунок КПКВК 3504030 не підпадає під дію Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Отже Законом не передбачена виплата компенсації за судовими рішеннями, виконання яких здійснюється за КПКВК 3504030 (а.с. 18).

19.07.2023 на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 1000000,00 грн та 10990,00 грн, що стверджується випискою по рахунку АТ "Приватбанк" від 24.08.2023 (а.с. 21).

Державна виконавча служба України не виконала вимог ухвали суду від 23.10.2023 та не надала суду інформації щодо дати та суми зарахування на банківський рахунок позивача коштів на виконання виконавчих листів Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/2825/18, а також не заперечила зазначеної в позовній заяві дати виплати коштів за виконавчими листами 19.07.2023.

Позивач, вважаючи протиправною поведінку Державної казначейської служби та її посадової особи щодо невиплати за її заявою від 24.03.2023 компенсації в розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах, виданих Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/2825/18, звернулась за судовим захистом до адміністративного суду.

Оцінюючи встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, при вирішенні цього публічно-правового спору суд застосовує такі релевантні джерела права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон №4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Частиною другою статті 2 Закону №4901-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI (в редакції станом на 09.11.2021 - на час надходження виконавчих листів до Державної казначейської служби України для виконання) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону №4901-VI (в редакції станом на 09.11.2021) встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Частина перша статті 5 Закону №4901-VI (в редакції станом на 09.11.2021, яка в такій же редакції є чинною станом на 19.07.2023 - на час виплати позивачу коштів за виконавчими листами) указує, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина друга статті 5 Закону №4901-VI визначає, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 (далі - Порядок № 845, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 36 Порядку №845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Пунктом 37 Порядку № 845 встановлено, що орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Відповідно до пункту 38 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Пункт 39 Порядку №845 передбачає, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 47 Порядку №845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником, інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Згідно з пунктом 48 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Відповідно до пункту 49 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Пункт 50 Порядку №845 указує, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів:

Казначейством, якщо боржником є державний орган;

державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

У пункті 51 Порядку № 845 вказано, що у рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються:

назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав;

повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника;

дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу;

строк прострочення платежу;

реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання;

спосіб перерахування коштів стягувачу;

сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд зазначає, що за приписами частини першої статті 5 Закону №4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм реалізації такої вимоги Закону №4901-VI визначений Порядком № 845, який в пункті 50 встановлює, зокрема, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржником є державний орган, та виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів. Водночас, Порядок № 845 в п. 51 встановлює вимоги до змісту рішення (постанови) про виплату компенсації.

З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строку перерахування коштів на виконання судового рішення звернулась до Державної казначейської служби України із заявою від 24.03.2023 про виплату їй, зокрема, компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою виконання рішень суду. Таку заяву Державна казначейська служба України отримала 06.04.2023, що відповідач-1 визнав у листах від 04.05.2023 № 5-11-11/7860 та від 29.05.2023 № 5-06-06/9448 (а.с. 17,18).

Всупереч вимогам пунктів 50, 51 Порядку № 845 відповідач-1, отримавши заяву стягувача про виплату компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, не прийняв рішення (постанови) про виплату компенсації та не здійснив нарахування та виплати позивачу спірної компенсації.

Натомість, як встановлено судом, відповідач-1 листом від 04.05.2023 № 5-11-11/7860 за підписом в.о. директора юридичного департаменту ОСОБА_2 фактично відмовив позивачу у виплаті компенсації в розмірі трьох відсотків річних згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №4901-VI з тих підстав, що виконання судових рішень за рахунок КПКВК 3504030 не підпадає під дію Закону №4901-VI, отже цим Законом не передбачена виплата компенсації за судовими рішеннями, виконання яких здійснюється за КПКВК 3504030.

Суд вважає необхідним вказати на помилковість таких аргументів Державної казначейської служби України та зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі №825/370/17 (за подібних підстав та предмету позову) дійшов висновків, що стаття 5 Закону №4901-VI передбачає обов`язок нарахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.

Такий правовий висновок був підтриманий Верховним Судом у постанові від 29.02.2024 у справі № 620/1788/21.

Також суд враховує, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 826/9879/16, від 05.09.2019 у справі № 814/2914/16, від 04.02.2020 у справі № 804/3118/17, від 29.01.2020 у справі № 826/16655/16, вимоги частини четвертої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та абз. 2 п. 48 Порядку № 845 щодо строку перерахування коштів, законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватись з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції , п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі Immobiliare Saffi проти Італії , заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі Войтенко проти України від 29 червня 2004 року № 18966/02).

Суд зазначає, що позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на її користь моральної шкоди та пред`явивши це рішення до органу казначейської служби, мала законні сподівання на його безперешкодне та швидке виконання, у строк, встановлений законом.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

У справі ОСОБА_4 проти України (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

У пункті 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 №475/97-ВР зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Враховуючи наведене, суд вважає правомірними доводи позивача стосовно наявності у неї права на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 5 Закону №4901-VI була неодноразово підтримана у постановах Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №820/3052/17, від 19.08.2020 у справі №826/7444/16, від 18.06.2019 у справі №806/2492/17, а також від 09.09.2019 у справі №809/713/17.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, в ході судового розгляду справи підтверджено наявність порушеного права позивача на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Разом з тим, суд вважає помилковим пред`явлення позивачем позовної вимоги про визнання протиправною відмови у виплаті їй спірної компенсації до виконуючого обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України Світлани Колеснікової. Як встановлено судом, означеною посадовою особою відповідача-1 було підписано лист Державної казначейської служби України від 04.05.2023 № 5-11-11/78 за результатами розгляду Державною казначейською службою України заяви позивача від 24.03.2023, якою позивач просила, зокрема, нарахувати та виплатити їй спірну компенсацію. Отже, суд вважає, що в досліджуваній ситуації учасником спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду, є саме Державна казначейська служба України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, який уповноважений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вирішувати питання виплати компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, безвідносно до того, яка конкретно посадова особа підписувала лист-відповідь стягувачу за результатами розгляду поданої заяви про виплату такої компенсації.

Таким чином, суд доходить висновку, що право позивача на виплату компенсації порушене внаслідок протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень Державної казначейської служби України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Оскільки відповідач-1 не здійснив за заявою позивача від 24.03.2023 нарахування та виплату компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, чим допустив протиправну бездіяльність, суд вважає наявними підстави для зобов`язання відповідача-1 вчинити певні дії щодо нарахування та виплати спірної компенсації відповідно до вимог Закону №4901-VI та Порядку № 845.

Щодо суми компенсації суд зазначає таке.

З матеріалів справи встановлено, що загальна сума, на яку мала право позивач за рахунок коштів державного бюджету на підставі судового рішення у справі № 569/2825/18, становить: 1000000,00 грн + 10990,00 грн = 1010990,00 грн.

Виконавчі листи про виплату таких сум відповідач-1 отримав 09.11.2021.

Тримісячний термін виплати коштів за виконавчими листами, встановлений ч. 4 ст. 3 Закону №4901-VI, закінчився 09.02.2022.

Виплату коштів за виконавчими листами на рахунок позивача здійснено 19.07.2023.

Отже на користь позивача підлягає виплаті компенсація за несвоєчасне виконання судового рішення за період з 10.02.2022 по 18.07.2023. Такий період налічує 524 дні.

Розрахунок суми компенсації в розмірі трьох відсотків річних слід провести за таким алгоритмом: 1010990,00 грн х 3% х 524 дн. / 365 дн. = 43541,82 грн.

Таким чином, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу спірну компенсацію в розмірі 43541,82 грн.

В частині першій статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема:

1) верховенство права;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі;

5) обов`язковість судового рішення.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності своєї поведінки в межах спірних правовідносин. Враховуючи, що відповідач позов не спростував, не надав суду жодних доказів на підтвердження заперечень та витребуваних ухвалою суду від 23.10.2023 доказів, суд відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як визнання позову.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн (а.с. 30) за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України. Докази понесення позивачем інших витрат у зв`язку з судовим розглядом цієї справи відсутні, а відтак їх розподіл судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, виконуючого обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України Світлани Колеснікової про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 компенсації в розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах, виданих Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/2825/18, про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, та судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн, за її заявою від 24.03.2023.

Зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних за період з 10.02.2022 по 18.07.2023 в розмірі 43541,82 грн за порушення строку перерахування коштів по виконавчих листах, виданих Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/2825/18, про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, та судових витрат за проведення експертизи у розмірі 10990,00 грн, за її заявою від 24.03.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 16 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6,м. Київ,01601, ЄДРПОУ/РНОКПП 37567646) Відповідач - Виконуючий обов`язки директора юридичного департаменту Державної казначейської служби України Світлана Колеснікова (вул. Бастіонна, 6,м. Київ,01601, ЄДРПОУ/РНОКПП 37567646)

Суддя Н.О. Дорошенко