Справа № 420/1992/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1992/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації (перебування): АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати йому ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 18.12.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року у справі №420/15602/21; - зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 18.12.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року у справі №420/15602/21.

Позивач зазначив, що він з 09.06.2016 року по 15.04.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу від 15.04.2019 року №79 його звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі.

27.01.2020 року він звернувся до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі №420/623/20 зобов`язано відповідача: - нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 09.06.2016 року по 31.12.2018 року; - нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання судового рішення відповідачем виплачено на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 09.06.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2016 року у сумі 5000,09 грн.

Не погоджуючись із застосованим відповідачем базовим місяцем та як наслідок виплаченою сумою індексації грошового забезпечення він звернувся до суду. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року у справі №420/15602/21 зобов`язано відповідача здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 09.06.2016 року по 15.04.2019 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації. На виконання судового рішення відповідачем виплачено на його користь індексацію грошового забезпечення сумі 65001,32 грн., що підтверджується банківською випискою.

Позивач вказує, що відповідачем в порушення статті 4 Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ) не виплачено на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Таку бездіяльність позивач вважає протиправною та посилаючись на положення Закону №2050-ІІІ, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок №159), судову практику просив задовольнити позовні вимоги. При цьому на думку позивача відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону України №2050- ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Не виплата компенсації разом із заборгованістю свідчить про відмову виплатити таку відповідно до Закону України №2050-ІІІ.

Ухвалою суду від 22.01.2024 позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову для визначення підстав для судового захисту права позивача з огляду на правові висновки Верховного Суду у постанові від 18.08.2023 року по справі № 460/4166/20, згідно з якими відповідно до положень Закону №2050-ІІІ порушеним є право особи при відмові в нарахуванні та виплаті компенсації втрати доходів за заявою такої особи.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що він має право на судовий захист при обставинах викладеним ним, посилався на необов`язковість звернення до відповідача із відповідною заявою та на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду, просив відкрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи в електронній формі.

Відповідачем до суду поданий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 не порушено прав позивача, тому підстав звернутися до суду відповідно до статті 5 КАС України, а саме право на звернення до суду та способи судового захисту не має. Відповідачем не відмовлялось у виконанні звернення позивача, а судові рішення виконані добросовісно, та ніяким чином не порушено чинного законодавства.

Представник звертає увагу на те, що відповідно до нормативних документів кожна військова частина є складовою Збройних сил України, тобто частиною держави не має свого бюджету та запасу грошового забезпечення, кожна виплата проходить через Департамент фінансів Міністерства оборони України, тому уповноважена особа, як представник відповідача, не може розпоряджатися самостійно грошовими коштами Державного бюджету, тим самим порушити права позивача. Вирішення питання, щодо нарахування будь яких грошових коштів, проводиться на державному рівні безпосередньо Департаментом фінансів Міністерства оборони України, що обмежує права відповідача. Повертаючись до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, необхідно врахувати, що військова частина, як окремий підрозділ не має повноцінних прав на виконання владних повноважень, та є обмеженою у прийнятті рішень.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічноправових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За змістом ст.ст.2,4.5 КАС України судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи. Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19 квітня 2018 року у справі №800/442/17, від 31 травня 2018 року у справі №587/300/16-а, від 03.12.2021 у справі №820/7180/16.

На думку представника відповідача в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України суд повинен застосувати правові висновки Верховного Суду.

Права позивача на виплату даної компенсації не були порушені, оскільки позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до вимог статті 7 Закону №2050-III, саме відмова відповідача від виплати компенсації може бути оскаржена у судовому порядку.

Такий висновок викладений у постановах Верховного суду від 17.11.2021 року у справі № 460/4188/20 року, від 11.12.2020 року №200/10820/20.

Представник відповідача стверджує, що без відмови військової частини НОМЕР_1 , права позивача на отримання компенсації не були порушені. Позивач помилково посилається на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі №400/8925/23, оскільки тільки постанови Пленуму Верховного суду та його рішення, видані в процесі касаційного розгляду обов`язково враховуються під час розгляду справи. Вище нами зазначені рішення Верховного суду, які повинні бути враховані, на відміну від постанови, вказаної позивачем.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з 09.06.2016 року по 15.04.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2019 року №79 старшого матроса ОСОБА_1 , звільнений з військової служби наказом від 15.04.2019 року №15-РС (по особовому складу у запас за пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (які в особливий період проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не виявили бажання продовжувати військову службу) вважався таким, що справу та посаду здав та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вважаючи, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, 27.01.2020 року звернувся до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі №420/623/20 зобов`язано відповідача: - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період з 09.06.2016р. по 31.12.2018 року; - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання судового рішення відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 09.06.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2016 року у сумі 5000,09 грн.

Не погоджуючись із застосованим відповідачем базовим місяцем та як наслідок виплаченою сумою індексації грошового забезпечення позивач знов звернувся до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року у справі №420/15602/21 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11. 2021року про відмову у задоволенні позову та прийнята у справі нову постанову, якою адміністративний позов задоволений частково, та, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 9.06.2016р по 15.04.2019р, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації.

На виконання судового рішення відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 09.06.2016 по 28.02.2018 включно у сумі 65001,32 грн.

Оскільки відповідачем виплачена індексація грошового забезпечення на виконання рішення суду без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації, позивач вважаючи порушеними його права звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регламентовані Законом №2050-III.

Статтею 1 Закону №2050-III встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст.2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Закону слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Щодо суми індексації грошових доходів громадян, то внесення вказаних сум в доходи, які підлягають компенсації були внесені Законом №1214 ІХ від 04.02.2021 року.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-III, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Суд вважає, що право на отримання компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є соціальним правом громадянина, тобто правом, яке закріплено у в законодавстві і перебуває під захистом держави.

Проте до системи гарантій соціальних прав є, зокрема, визначення процедури їх реалізації.

Згідно зі ст.ст.3,4,5 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.

Статтею 7 Закону №2050-III, п.8 Порядку №159 визначено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Аналізуючи положення вказаного Закону та порядку Верховний Суд в постанові від 11.12. 2020 року у справі №200/10820/19-а дійшов правового висновку, що з огляду на те, що у цій справі ОСОБА_2 не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право ОСОБА_2 ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

У постанові від 17.11.2021 року у справі №460/4188/20 Верховний Суд зазначив (пункти 24,25) застосовуючи правовий висновок Верховного Суду по справі № 200/10820/19-а до обставин цієї справи, а також маючи на меті його уточнити, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Вказаний правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 18.08.2023 року у справі №460/4166/21.

Проте на час розгляду справи згідно з ДРСР Верховний Суд відступив від вказаного правового висновку.

02.04.2024 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду прийняв постанову по справі №560/8194/20.

В постанові від 02.04.2024 року (пункти 31-36) зазначено, що аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Крім того, Судова палата вважала, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Врахувавши зазначене, Судова палата вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021,17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Саме такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом у спорах зазначеної категорії справ відповідатиме принципу верховенства права та його складовій - принципу правової визначеності, сприятиме стабільності правовідносин щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, такий підхід відповідатиме і підходам Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо порядку обчислення строків звернення до суду в спорах про перерахунок пенсій, викладеним у постанові від 31.03.2023 у справі № 240/12017/19, яку взяв до уваги суд апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи.

Судом встановлено, що позивач на виконання рішення суду отримав індексацію грошового забезпечення 18.12.2023 року, а 20.02.2023 року звернувся до суду з даним позовом. До відповідача із заявою про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення не звертався.

Таким чином, позивачкою дотриманий строк звернення до суду з даним позовом

Відповідач у відзиві на позов не спростовував факту не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення.

З урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.04.2024 року по справі №560/8194/20 позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення - виплаченої 18.12.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року у справі №420/15602/21.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення - виплаченої 18.12.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 року у справі №420/15602/21.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва