Справа № 990/106/23
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 990/106/23

Провадження № 11-42 заі 24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Желєзного І. В., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

розглянула в порядку письмового провадження заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Короля Володимира Володимировича від участі в розгляді адміністративної справи № 990/106/23 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про визнання протиправним і скасування рішення, і

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Етичної ради, в якому в редакції уточнень до неї, просив визнати протиправним та скасувати рішення Етичної ради від 28 квітня 2023 року № 37 «Про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя».

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 30 січня 2024 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Етична рада та ОСОБА_1 не погодилися із цим рішенням суду та подали до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційні скарги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 лютого 2024 року справу передано судді Великої Палати Гриціву М. І.

Велика Палата ухвалами від 05 та 12 березня 2024 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 27 березня 2024 року призначила вказану справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 11 квітня 2024 року.

11 квітня 2024 року суддя Великої Палати Король В. В. подав заяву про самовідвід від участі в розгляді цієї справи.

Заяву мотивує тим, що він у період із 2010 по 2016 роки працював разом з ОСОБА_1 заступниками директора Прикарпатського юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія» (до створення інституту - заступниками директора Навчально-консультативного центру в місті Івано-Франківську та заступниками декана Івано-Франківського факультету цього університету).

Понад те, впродовж з 2009 по 2016 роки він разом з ОСОБА_1 працювали на одній кафедрі цього ж навчального закладу, а до 2009 року - ще й на одній кафедрі Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника.

З огляду на тривалий час спільної роботи з ОСОБА_1 на одній кафедрі та в деканаті, суддя Король В. В. вважає, що ці обставини можуть викликати сумнів у його неупередженості при розгляді апеляційних скарг ОСОБА_1 та Етичної ради на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2024 року.

Ці обставини, на думку судді Короля В. В. , є підставами для задоволення самовідводу на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з метою недопущення будь-яких сумнівів в неупередженості суду.

За пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Велика Палата перевірила наведені в заяві доводи судді Короля В. В. про самовідвід та дійшла висновку про те, що нема підстав для її задоволення.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Зі сталої судової практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ, Суд) можна виснувати, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) належить визначати окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції» (Morel v. France)); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії» (Luka v. Romania)), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Ки проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалеф проти Мальти» (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на свою усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49).

Стосовно об`єктивного критерію цей Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

Велика Палата, коли розглядала і надавала значення обставинам, які суддя Король В. В. вважає достатніми і необхідними в аспекті пункту 4 частини першої статті 36 КАС України підставами для відведення його від участі в розгляді адміністративної справи № 990/106/23, розпочатої за позовом ОСОБА_1 , який є також і автором апеляційної скарги, дійшла висновку, що згадані в заяві про самовідвід обставини, не можуть бути визнані такими, що свідчать про упередженість судді Короля В. В. стосовно позивача, його зацікавленість у певному рішенні чи про необ`єктивне ставлення до учасників справи.

Зі змісту заяви про самовідвід видно, що суддя Король В. В. навів інформацію про те, що він працював разом із позивачем ( ОСОБА_1 ), який є також і автором апеляційної скарги, в одному й тому ж самому навчальному закладі у певний період (з 2009 по 2016 роки).

Велика Палата, розглядаючи заяви про відвід (самовідвід) не раз зазначала, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно мати інформацію про наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Велика Палата акцентує, що не можуть бути підставою для відводу (самовідводу) суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід (самовідвід) має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу (самовідводу).

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про самовідвід судді Короля В. В., Велика Палата також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення самовідводу саме по собі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Варто відзначити також і те, що сторонами цієї справи відвід судді Королю В. В. не заявляли ні з підстав заявлених у його заяві про самовідвід, ні з інших підстав.

Велика Палата вважає, що наведені в заяві про самовідвід обставини не викликають сумніви в неупередженості, небезсторонності та об`єктивності судді Короля В. В.

Отож, підсумовуючи, Велика Палата не виявила ні суб`єктивних, ні об`єктивних обґрунтованих підстав для задоволення заяви судді Короля В. В. про самовідвід від участі в розгляді справи № 990/106/23.

Беручи до уваги викладене, керуючись статтями 36, 39, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Короля Володимира Володимировича.

Продовжити розгляд справи № 990/106/23 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про визнання протиправним і скасування рішення за участю судді Короля Володимира Володимировича.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: О. О. Банасько К. М. Пільков

О. Л. Булейко С. О. Погрібний

Ю. Л. Власов О. В. Ступак

І. А. Воробйова І. В. Ткач

І. В. Желєзний О. С. Ткачук

В. В. Король В. Ю. Уркевич

О. В. Кривенда Є. А. Усенко

С. Ю. Мартєв Н. В. Шевцова