Справа № 420/7156/20
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7156/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левчук О.А.

за участю секретаря Гур`євої К.І.

представника відповідача Малюти В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (суддя Цховребова М.Г.).

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду № 649 від 19 вересня 2023 року справу № 420/7156/20 передано на перерозподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20 вересня 2023 року адміністративну справу № 420/7156/20 передано головуючому судді Левчук О.А.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року прийнято до провадження справу та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі. В обґрунтування клопотання представник відповідача вказав, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, адже за своїм характером не є публічно-правовим. У даній справі предметом спору є оскарження рішення Одеської міської ради про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, наданого третій особі ОСОБА_2 . Разом з цим, позивач не є учасником публічно-правових відносин з надання цього дозволу на розробку проєкту землеустрою. Враховуючи, що завданням адміністративного судочинства є захист прав та законних інтересів саме учасників публічних правовідносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владноуправлінських функцій, захист прав та законних інтересів осіб, які не є учасниками конкретних публічних правовідносин, не відповідає завданню адміністративного судочинства. У даній справі метою звернення позивача до суду є усунення перешкод у користуванні належним позивачу нерухомим майном та земельною ділянкою під таким майном (цивільного права), а не оскарження владних управлінських дій чи бездіяльності. З наведеного вбачається, що існує очевидний спір про цивільне право, оскільки оскаржуване рішення Одеської міської ради може впливати на приватний інтерес ОСОБА_1 у безперешкодному користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідною земельною ділянкою, на якій воно розташовано.

Представником позивача до суду надано заперечення, в яких представник позивача вказує, що заперечує проти задоволення заяви представника ОМР про закриття провадження по справі від 14.02.2024 та просить визнати подання такої заяви зловживанням процесуальними правами та залишити подану заяву без розгляду. В обґрунтування представник позивача зазначає, що 31.08.2020 представником ОМР в даній справі вже подавалося аналогічне клопотання про закриття провадження у справі з посиланням на ці самі висновки ВС та з ідентичним обґрунтуванням. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у задоволенні клопотання Одеської міської ради про закриття провадження у справі, вхід. № 34234/20 від 31.08.2020 року було відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Верховний Суд в постанові від 22.10.2020 року по справі №320/7/19 зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Згідно ст. 31 КАС України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Відповідно до ст. 35 КАС України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, подання заяв та клопотань, в тому числі після зміни складу суду та повторного проведення підготовчого провадження є правом учасників справи.

При цьому, питання про закриття провадження по справі може бути вирішено судом як за клопотанням (заявою) учасника справи, так і з власної ініціативи.

В той же час, наведені представником позивача обставини не свідчать про наявність в діях представника відповідача цілеспрямованого зловживання процесуальними правами, що вказувало б на затягування розгляду справи та перешкоджання здійсненню правосуддя у порядку, визначеному приписами КАС України.

За таких підстав, клопотання представника позивача про залишення без розгляду заяви про закриття провадження є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищевикладеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року по справі № 823/2042/16, від 22.01.2020 року по справі № 826/8592/16 та постанові Верховного Суду від 16 травня 2023 року по справі № 120/8419/22.

Водночас, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 31 січня 2023 року по справі № 1540/5027/18 зазначив, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення порушується право особи на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 902/517/17 та в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року по справі № 540/995/20.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Позивач звернувся до суду та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 14.12.2017 року № 2752-VII в частині пункту 23 Додатку № 1 до рішення надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що майно, яке належало ОСОБА_3 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , але не було продано на торгах, на підставі постанови від 09.08.2019 по акту про передачу майна стягувачу було передане у власність ОСОБА_1 , як стягувачу у рахунок погашення боргу. 15.08.2019 приватним нотаріусом на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво на право власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_3 15.08.2019 року на підставі рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «К». В ході судового розгляду ОСОБА_2 було надано нотаріальну посвідчену заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 08.12.2017 про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0567 га за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташоване домоволодіння, яка в подальшому була визнана недійсною. Однак, Одеська міська рада при наданні ОСОБА_2 дозволу не прийняла до уваги, що тільки 08.12.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підписано спільну заяву, а також не надала оцінку тому факту, що поділ земельної ділянки здійснено з порушенням ст. 120 ЗК України щодо пропорційності розміру земельної ділянки до часток осіб у праві власності на будівлю. Оскаржуване рішення Одеської міської ради порушує законні права та законні інтереси ОСОБА_1 як кредитора ОСОБА_4 , враховуючи, що саме ОСОБА_1 стала власником частини домоволодіння, рішення Одеської міської ради порушує майнові права та інтереси ОСОБА_1 , як власника житлового будинку, який розміщено на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та для обслуговування і експлуатації якого залишено земельну ділянку площею 0,019 га, що є непропорційним до розміру часток у справі власності на домоволодіння, а отже впливає на вартість майна, яке було нею отримане в порядку звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 .

Таким чином, зі змісту позовної заяви вбачається, що позов спрямований на захист позивачем свого права користування земельною ділянкою, на якій, як вказує позивач, знаходиться частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в її власності.

Крім того, представником позивача до суду надано копії договору про врегулювання спорів від 04.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якого сторони погоджуються, що є спільними користувачами земельної ділянки загальною площею 0,0584 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташоване домоволодіння, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 12533409 та встановлюють наступний порядок користування земельною ділянкою, зафіксований у підписаній сторонами схемі поділу земельної ділянки: ОСОБА_2 переходить (залишається) у користування частина земельної ділянки площею 0,0292 га, вказана як Діл.№ 1 в схемі поділу земельної ділянки в межах точок 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-1, лінія розмежування вказана червоним пунктиром; ОСОБА_1 переходить (залишається) у користуванні частина земельної ділянки площею 0,0292 га, вказана як Діл.№ 2 в схемі поділу земельної ділянки в межах точок 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-1, лінія розмежування вказана червоним пунктиром.

Тобто, предметом цього спору є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин, порушеного, на думку позивача, суб`єктом владних повноважень Одеською міською радою шляхом прийняття рішення з питання, яке стосується надання дозволу на розроблення проекту землеустрою третій особі ОСОБА_2 .

Отже, по даній справі виник спір про цивільне право, стосується захисту права користування земельною ділянкою, тобто цивільного права, а тому подальше оспорювання права користування спірною земельною ділянкою не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права користування земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 825/33/18, від 09 грудня 2020 року по справі № 540/995/20, та Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року 522/5668/17.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі № 160/4211/19, оскільки у вказаній постанові надано правову оцінку правовідносинам, які не є тотожними спірним правовідносинам по даній справі.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що вказаний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі, слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, та відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України слід роз`яснити позивачу, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 19, 45, 238, 239, 242, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про залишення без розгляду заяви про закриття провадження.

Закрити провадження по справі № 420/7156/20 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 14.12.2017 року № 2752-VII в частині пункту 23 Додатку № 1 до рішення надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 квітня 2024 року.

Суддя О.А. Левчук

.