Справа № 120/1699/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

15 квітня 2024 р. Справа № 120/1699/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни, розглянувши заяву про визнання дій протиправними, подану в порядку статті 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 року № 18/44, з розрахунку 90 відсотків від суми розміру заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 року № 18/44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.01.2020 року, без обмеження суми пенсійної виплати з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року, разом із тим, на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання дій відповідача, вчинених на виконання рішення суду, протиправними, оскільки вказує, що Головним управління ПФУ у Вінницькій області не в повному обсязі виконано рішення суду, тому просить:

- визнати противоправними рішення, дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №120/1699/20-а та порушення прав ОСОБА_1 на здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугу років у зв?язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 року №18/44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.01.2020 року, без обмеження суми пенсійної виплати з урахуванням раніше проведених виплат;

- вказати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області на такий спосіб вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, як обов?язок невідкладно виконати в повному обсязі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 по справі №120/1699/20-а, як в частині здійснення перерахунку пенсії, так і в частині виплати пенсійної заборгованості за січень - серпень 2020 року, а також з січня 2023 року по березень 2024 року включно.

Ухвалою від 02.04.2024 заяву позивача прийнято до розгляду, а відповідачу встановлено строк для надання суду письмових пояснень по суті поданої заяви.

08.04.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких зазначається, що на виконання рішення суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, який станом на 01.01.2020 склав 37890,00 грн, а також зазначено, що борг перед заявником у Головного управління відсутній.

Відповідач звертає увагу на те, що рішенням суду на Головне управління не було покладено обов`язку враховувати заробітну плату в розмірі, що перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску. Відповідно, заробіток ОСОБА_1 для обчислення його пенсії на виконання рішення суду у справі № 120/1699/20-а обчислено в розмірі, що не перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску 42100,00 грн.

Отже, на думку відповідача, Головним управлінням виконано рішення суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а в межах покладених зобов`язань та відповідно до наданих чинним законодавством повноважень.

Вирішуючи заяву позивача, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні норми передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, в силу приписів статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 року № 18/44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.01.2020 року, без обмеження суми пенсійної виплати з урахуванням раніше проведених виплат.

Відтак, обсяг обов`язків покладених на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням суду у справі № 120/1699/20-а охоплював вчинення дій спрямованих на перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи із 90% суми місячної заробітної плати, що вказана у довідці прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44, без обмеження суми пенсійної виплати.

14.08.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом по справі видано виконавчий лист № 120/1699/20-а.

Відтак, базовою величиною для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду є розмір місячної заробітної плати прокурора, що вказаний у довідці прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44.

З довідки від 06.03.2020 № 18/44 вбачається, що зазначений у ній розмір заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06.09.2017 за посадою першого заступника прокурора області становить 54539,52 грн.

Як наслідок, на виконання вказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 в розмірі 90%, виходячи із заробітної плати за відповідною посадою в розмірі 54539,52 грн розмір якої вказаний у довідці від 06.03.2020 № 18/44, без обмеження максимальним розміром. В результаті розмір перерахованої пенсії ОСОБА_1 склав 49085,57 грн.

Однак, в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення про повторний перегляд матеріалів пенсійної справи внаслідок чого проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із урахуванням вже іншої базової величини - заробітної плати в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску станом на 06.09.2017 - дату, на яку було застосовано норми законодавства під час видачі довідки № 18/44, і яка становила 42100 грн, замість розміру заробітної плати прокурора вказаного у довідці № 18/44.

Так, Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії позивача, який склав 37890,00 грн та виплачується ОСОБА_1 з січня 2023 року.

Обґрунтовуючи правомірність обмеження розміру пенсії позивача відповідач посилається на те, що у редакції Закону № 2464, що була чинна на момент виникнення права на перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до заробітку, що зазначений у довідці №18/44 від 06.03.2020 (який визначається відповідно до постанови КМУ № 657), закріплено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. Таким чином, для обчислення пенсії ОСОБА_1 було враховано заробітну плату в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 06.09.2017 дату, на яку було застосовано норми законодавства під час видачі довідки № 18/44 і яка становила 42100,00 грн. Відтак розмір пенсії заявника склав 37890,00 грн.

Суд зауважує, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Поняття "максимальна величина бази нарахування єдиного внеску" та "розмір заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не є тотожними. А відтак орган Пенсійного фонду України при перерахунку пенсії ОСОБА_1 повинен чітко слідувати обов`язку покладеному рішенням суду у справі № 120/1699/20-а, де цілком однозначно вказано про обов`язок перерахувати пенсію виходячи із заробітної плати прокурора вказаної у довідці від 06.03.2020 № 18/44.

Крім того, суд зазначає, що при проведенні перерахунку пенсії працівникам прокуратури згідно з положеннями ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається (перераховується) не з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, а з суми заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Як зазначено раніше, "розмір заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06.09.2017 за посадою "першого заступника прокурора області" зазначений у довідці від 06.03.2020 № 18/44 становить 54539,52 грн. Тому саме ця сума, і повинна враховуватися Головним управлінням як базова величина для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення судів у справі № 120/1699/20-а.

Підсумовуючи суд зазначає, що оскільки, розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідки 06.03.2020 № 18/44 становить 54539,52 грн, тому і розмір пенсії має становити 49085,57 грн, такий розмір і виплачувався йому до 01.01.2023.

Натомість позивач з січня 2023 року без достатніх на те підстав переглянув розмір перерахованої пенсії ОСОБА_1 , застосувавши основну величину для її обчислення - заробітну плату в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску станом на 06.09.2017, що призвело до неповного виконання рішення суду у справі № 120/1699/20-а.

Крім того, суд враховує, що Вінницький окружний адміністративний суд у справах №120/13785/23 та №120/14730/23 за позовами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 72034030 в сумі 5100 грн та в сумі 10200 грн, дійшов висновку про не повне та неналежне виконання рішення суду відповідачем у справі №120/1699/20-а. Зокрема суд зазначив, що розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідки 06.03.2020 № 18/44 становить 54539,52 грн, тому і розмір пенсії має становити 49085,57 грн, такий розмір і виплачувався йому до 01.01.2023. Натомість позивач з січня 2023 року без достатніх на те підстав переглянув розмір перерахованої пенсії ОСОБА_1 , застосувавши основну величину для її обчислення - заробітну плату в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску станом на 06.09.2017, що призвело до неповного виконання рішення суду у справі № 120/1699/20-а.

Так за наслідками розгляду позовів, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі №120/13785/23 в задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 72034030 в сумі 5100 грн відмовлено.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі №120/14730/23 в задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 72034030 в сумі 10200 грн відмовлено.

Вказані судові рішення набрали законної сили, а тому відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Наведене свідчить про неналежне виконання відповідачем ухваленого судом рішення.

З огляду на викладене дії Головного управління, які полягають у застосуванні після перерахунку пенсії з 01.01.2020 максимальної величини бази нарахування єдиного внеску за 2017 рік, що призвели до обмеження розміру пенсії позивача сумою 37890,00 грн, розцінюються судом як протиправні і недобросовісні, оскільки полягають у порушенні процесуального обов`язку, який передбачений статтею 370 КАС України, суперечать завданню адміністративного судочинства та мають наслідком породження нових спорів у сфері соціального захисту населення.

Проте в частині вимог заявника вказати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області на такий спосіб вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, як обов?язок невідкладно виконати в повному обсязі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 по справі №120/1699/20-а, в частині виплати пенсійної заборгованості за січень - серпень 2020 року, а також з січня 2023 року по березень 2024 року включно, заява задоволенню не підлягає, адже відповідно пояснень відповідача та наданих розрахунків, до Реєстру судових рішень, в якому обліковуються рішення судів, виплата заборгованості за якими здійснюється за окремою бюджетною програмою, внесено зміни з урахуванням приведення у відповідність виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1699/20-а та того, що розмір фактично отриманої пенсії відповідає розміру перерахованої пенсії згідно судового рішення (борг відсутній).

Статтею 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Керуючись ст.ст. 248, 249, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 120/1699/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а з підстав, наведених у мотивувальній частині ухвали суду.

У задоволенні решти вимог заяви позивача про визнання дій протиправними, поданої в порядку статті 383 КАС України - відмовити.

Постановити окрему ухвалу щодо виявлених порушень законодавства України посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна