Справа № 160/264/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Справа№160/264/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 . Просив суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 21.11.2023 року на підставі абз. 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 на підставі абз. 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі ч. 4 п. 2г) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте отримав відмову у звільненні з військової служби, оскільки не надав будь яких доказів підтверджуючих опіку або усиновлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебувають на утриманні позивача разом з ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що його права на звільнення з військової служби порушені, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду за підсудністю.

12 лютого 2024 року суддею Тарасенком І.М. прийнято до провадження адміністративну справу № 160/264/24 та відкрито провадження в цій адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача, був повідомлений про розгляду справи судом засобами електронної пошти, свої правом не скористався та не надав суду відзив на позовну заяву.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з чим суд приходить висновку про необхідність вирішення спору за наявними матеріалами справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянин України, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач одружений з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають спільну дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

Крім того, ОСОБА_5 має дітей від попередніх шлюбів: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 ).

22 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із тим, що діти перебувають на утриманні позивача, що на думку останнього підтверджується його заборгованістю зі сплати аліментів у розмірі 409213,76 грн.

14 грудня 2023 року, Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь ОСОБА_1 про результатами розгляду рапорту, в якій було зазначено, що попри те, що позивач є батьком багатодітної сім`ї, будь яких доказів підтверджуючих опіку або усиновлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебувають на утриманні ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 до рапорту не надано.

Крім того, у відповіді на рапорт позивача також було вказано про те, що ОСОБА_1 є вітчимом, який має особливий правовий статус у сімейному праві України, що істотно відрізняється від статусу усиновлювача, опікуна та піклувальника та характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки та не несе обов`язку щодо її утримання, такий обов`язок законодавчо відсутній і утримання вказаних дітей може здійснюватися лише з власної волі.

Отже, виходячи з викладеного, ВЧ НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абзацу 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, позивач вважає, що дії посадових осіб військової частини, щодо його не звільнення є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому він звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону України № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону № 2232-XII.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Отже, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_8 .

У зв`язку з повномасштабним вторгненням, та збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан на всій території України.

Як вже було зазначено, 22 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з утриманням трьох неповнолітніх дітей.

14 грудня 2023 року, Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь ОСОБА_1 про результати розгляду рапорту.

Отже, відповідачем була надана відповідь на рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Бездіяльність посадових осіб відповідно до законодавства України може визначатися як недія, неправильна, недостатня або запізніла діяльність по виконанню службових обов`язків, що призводить до порушення закону або завдає шкоди інтересам держави чи громадян. Законодавство передбачає відповідальність за бездіяльність посадових осіб, яка може включати дисциплінарні санкції, адміністративну відповідальність чи кримінальне переслідування в залежності від характеру порушень та їх наслідків.

В той же час, оскільки посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 була надана відповідь на рапорт позивача, суд не вбачає ознак бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 .

Пунктом 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

10.12.2008 року Президент України Указом № 1053/2008 затвердив Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Військовий рапорт - це документ, за допомогою якого військовослужбовець може звернутися до командування щодо тих чи інших питань.

За п. 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця

У свою чергу, подання рапорту «по команді», передбачає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, та далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Пунктом 2 Розділу І «Загальні положення» Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2015 року № 1000/5, визначено, що служба діловодства - структурний підрозділ, що забезпечує реєстрацію, облік, організацію документообігу службових документів, зберігання документаційного фонду або його частини до передавання на зберігання до архіву установи, або відповідальна особа установи, на яку покладено виконання завдань і функцій цієї служби.

Пунктом 1 підрозділу 1 Розділу ІІІ, пунктом 5 підрозділу 2 Розділу ІІІ вказаних Правил, визначено, що служба діловодства здійснює первинне опрацювання документів, що надійшли до установи, їх попередній розгляд, реєстрацію, передачу керівництву на розгляд, передачу виконавцям. Після виконання документи долучаються до справ. Факт надходження документа до установи обов`язково фіксується шляхом проставлення на вхідних документах відмітки про його надходження до установи, яка проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування установи - одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби - година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 14.10 Інструкції № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13 пункту 14.10 Інструкції № 170).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточняються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Суд зауважує, що наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту

Відповідно до п.п. 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року № 124, загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Наведене свідчить про те, що, за загальним правилом, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.

Отже, із аналізу наведених норм слідує, що подання рапорту «по команді» означає направлення (подання особисто) його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі, до прямого керівника, командира військової частини або іншої особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників), а останні, в свою чергу, мають обов`язок прийняти відповідне рішення (наприклад: наказ, відповідь на рапорт та інше (про задоволення чи відмову у вирішенні такого питання), а у разі відмови у вирішенні питання, із зазначенням у ній обґрунтування причин та підстав для відмови та з посиланнями на акти законодавства.

Отже, відповідач в рамках Положення № 1153/2008 надав позивачу відповідь на його рапорт про звільнення зі служби, про що матеріали справи містять відповідні докази, додані позивачем разом з позовною заявою.

Суд вважає за необхідне вказати позивачу на те, що якщо його не влаштовує відповідь на свій рапорт, то він повинен оскаржувати саме її зміст, а не вимагати повторного розгляду свого рапорту з тих самих питань, або, позивачу належить звернутись за підпорядкованістю до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом на звільнення та додати відповідні документи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес, як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто, належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; порушений суб`єктом владних повноважень.

Отже, обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення та бути доведеним (предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації).

За встановлених судом обставин, надання позивачу відповіді на його рапорт, свідчить про те, що військова частина НОМЕР_1 протиправних дій та/або протиправної бездіяльності в частині неприйняття та не розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби, не вчиняла, тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 по розгляду та задоволенню рапорта про звільнення ОСОБА_1 та задоволення позовних вимог в цій частині.

Сутність та зміст таких правовідносин, передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем та подання/направлення/реєстрацію відповідного рапорту.

В розрізі встановлених обставин справи, позивачем та представленими ним доказами наразі не доведено протиправної бездіяльності відповідача щодо нерозгляду/відмови в прийнятті рапорту про звільнення позивача з військової служби.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Як наслідок, через відсутність порушених відповідачем прав позивача в спірних правовідносинах, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 на підставі абз. 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору.

Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко