Справа № 161/2916/24
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2916/24
Провадження № 2-а/161/81/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 08.02.2024 о 11 год. 30 хв. він знаходився біля автомобіля марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 в м. Луцьку по вул. Єршова, 7а, до нього підійшли працівники поліції та повідомили йому про те, що він здійснив зупинку вказаного автомобіля ближче 10 м. до пішохідного переходу. На що він повідомив їм, що не є водієм вказаного вище автомобіля, не керував ним, власник автомобіля йому невідомий. Попри надані ним пояснення, поліцейською було розпочато розгляд справи відносно нього щодо порушення правил дорожнього руху (далі ПДР), за наслідками розгляду справи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серія БАД № 758113.

Із вказаної постанови випливає, що ОСОБА_1 08.02.2024 о 11 год. 20 хв. в м. Луцьку по вул. Єршова, 7А, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку ближче 10 м. до пішохідного переходу, також не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п. 2.1. а, 2.1 б, 15.9 г ПДР України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. На підставі ст.36 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн.

Вважає, що постанова є незаконною, оскільки він не був суб`єктом вчинення інкримінованих правопорушень, а під час розгляду справи його пояснення не були взяті до уваги. Крім того, поліцейською не з`ясовано чи дійсно він є винним у вчиненні наведених вище правопорушень та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд скасувати постанову серії БАД № 758113 від 08.02.2024, закрити провадження у справі, стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 14.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що патрульним екіпажем при здійснені патрулювання було виявлено факт порушення ПДР водієм автомобіля марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 , яким виявився ОСОБА_1 . Встановлено факт вчинення правопорушення, особу порушника, було прийнято рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, відносно позивача. Під час розгляду справи ОСОБА_1 було роз`яснено його права, надано можливість надати пояснення, заявляти клопотання та знайомитися з матеріалами справи. За наслідками розгляду справи, позивача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово був помічений працівниками поліції, оскільки здійснює продаж автомобілів на авто ринку, паркуючи їх з порушенням ПДР. Твердження ОСОБА_1 про те, що він не був водієм автомобіля є такими, що спростовуються відеозаписом із портативного відеореєстратора патрульної ОСОБА_2 . Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач вважає, що такі витрати не є співрозмірними із складністю справи, позивачем не надано суду доказів щодо конкретного обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, загальна сума не відповідає критерію реальності суми при складанні позовної заяви та розумності їхнього розміру. Посилаючись на викладене, відповідач просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, де підтримав раніше викладену у позовній заяві позицію.

Дослідивши надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 758113 від 08.02.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч1 ст.126 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (а. с. 05).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 08.02.2024 о 11 год. 20 хв. в м. Луцьку по вул. Єршова, 7А, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку ближче 10 м. до пішохідного переходу, також не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п. 2.1. а, 2.1 б, 15.9 г ПДР України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно п. 15.9 г ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Крім того, відповідно до п.п. 2.1 «а», «б» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, стороною відповідача суду не надано.

Крім того, суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП є лише водій транспортного засобу, або ж будь-яка інша особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та керувала ним.

У своєму рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, могло б бути виправданим виключно у випадку доведення суб`єктом владних повноважень факту керування позивачем транспортним засобом марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 та здійснення саме ним зупинки зазначеного автомобіля ближче 10 м. до пішохідного переходу.

Відтак, лише за умови встановлення вищевказаного факту, вимоги про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб є законними.

Разом з тим, оскаржувана постанова не містить відомостей про факт керування позивачем транспортним засобом марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 та необхідності у предвяленні ОСОБА_1 як водієм вказаного автомобіля посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, а лише констатує факт не пред`явлення таких документів. Жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення ПДР відповідачем не пред`явлено.

Із дослідженого судом відеозапису, вбачається, що полійеські підходять до транспортного засобу марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 , який припаркований ближче 10 м. до пішохідного переходу, із заднього пасажирськогь місця для сидіння з автомобіля виходить особа чоловічої статті, як пізніше було з`ясовано ОСОБА_1 . В ході його спілкування з інспектором патрульної поліції йому було повідомлено про порушення ним ПДР, здійснено розгляд справи та винесено постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП

Таким чином, матеріали справи не містять доказів належності ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Mitsubishi» н.з. НОМЕР_1 та його керування ним до моменту зупинки. Пояснення свідків, які підтвердили такі обставини також відсутні.

Як наслідок, будь-які правові підстави пред`явлення ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб в останнього не виникли.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу інкримінованого правопорушення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

На підтвердження витрат понесених у зв`язку з надання правничої допомоги, позивачем надано наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 09.02.2024, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2024 на суму 2500,00 грн. та квитанцію № 0.0..1 від 12.02.2024 на суму 2500,00 грн., що підтверджує факт сплати позивачем на користь адвоката грошових коштів у вказаній сумі.

З урахуванням наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність справи з відповідача на користь позивача, слід стягнути 2500,00 грн. судових витрат понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 606,50 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72-77, 139, 243-246, 250, 286, 293 КАС України, ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 758113 від 08 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України в користь ОСОБА_1 судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 606 (шістсот шість) гривень 50 копійок та судові витрати понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України (адреса: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта