Справа № 380/27052/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/27052/23 пров. № А/857/3958/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 380/27052/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїЧаплик І.Д.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 380/27052/23 задоволено адміністративний позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.10.2023 №51 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) перевести ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 29.09.2023 на підставі довідок, виданих Головним управлінням ДМС України у Львівській області від 18.09.2023 №48 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та №49 від 18.09.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, зарахувавши ОСОБА_1 період служби в органах внутрішніх справ України з 11.11.1991 по 31.12.2010 до стажу державної служби.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б; ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, позаяк пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723. Так, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але віднесенених до категорій посад державних службовців. Відповідно до довідки від 21.09.2023 виданої Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період проходження служби в органах внутрішніх справ України та даних трудової книжки відсутня інформація про займану посаду і присвоєння рангу державного службовця, а отже, немає підстав для зарахування вищезазначеної довідки.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що період служби позивача на посадах в органах внутрішніх справ підлягає зарахуванню до стажу державної служби, в тому числі для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 позивач має, зокрема, наступний стаж роботи:

-14.08.1985 прийнята на посаду старшого інженера машинолічильної станції Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств УРСР;

-31.10.1985 призначена на посаду в.о. начальника машинолічильної станції;

-25.11.1986 призначена на посаду начальника машинолічильної станції;

-07.06.1989 звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР;

-08.06.1989 прийнята на посаду начальника відділу кадрів Городоцького заводу будівельної кераміки;

-10.11.1991 звільнена по переведенню в органи внутрішніх справ за п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР;

-11.11.1991 прийнята на службу до органів внутрішніх справ України;

-31.12.2010 звільнена з органів внутрішніх справ України;

-04.03.2011 прийнята на посаду виконуючого обов`язків завідувача сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Городоцького районного відділу ГУ МВС України у Львівській області;

-16.05.2011 призначена на посаду завідувача сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Городоцького районного відділу ГУ МВС України у Львівській області. Присвоєно 13 ранг державного службовця та прийнято присягу державного службовця;

-03.07.2012 звільнена з посади за п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення;

-04.07.2012 призначена на посаду завідувача Городоцького районного сектору Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області;

-04.07.2014 присвоєно 12 ранг державного службовця;

-01.05.2016 присвоєно 4 ранг державного службовця;

-24.07.2018 призначена на посаду начальника Городоцького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області;

-02.05.2019 присвоєно 3 ранг державного службовця;

-21.09.2021 переведена на посаду начальника Городоцького відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області;

-15.09.2023 звільнена за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 Закону України Про державну службу.

Згідно з послужним списком №Д-616611 позивачу за час служби в органах внутрішніх справ присвоювались спеціальні звання, зокрема, наказом МВС України від 31.01.1992 №17 о/с присвоєне звання лейтенанта міліції; наказом від 30.01.1993 №29 о/с присвоєне звання старшого лейтенанта міліції; наказом від 02.02.1996 №50 о/с присвоєне звання капітана міліції; наказом від 01.02.1999 №37 о/с присвоєне звання майора міліції; наказом від 03.03.2005 №140 присвоєне звання підполковника міліції.

Відповідно до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області від 21.09.2023 №418, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.11.1991 по 31.12.2010 проходила службу в органах внутрішніх справ України. Відповідно до матеріалів архівної особової справи, вислуга років станом на день звільнення у календарному обчисленні становить 21 рік 06 місяців 15 днів.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Вказане підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .

29.09.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій просила перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.10.2023 №51 відмовлено позивачу у переведенні на пенсію державного службовця. Рішення мотивоване тим, що однією із умов зарахування стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби є присвоєння відповідного рангу державного службовця. Відповідно до довідки від 21.09.2023, виданої Головним управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_1 за період проходження служби в органах внутрішніх справ України та даних трудової книжки відсутня інформація про займану посаду і присвоєння рангу державного службовця, тобто документи потребують додаткового уточнення. Розглянувши документи, які були надані для перерахунку, встановлено: ОСОБА_1 має 12 років 4 місяці стажу державної служби (з l6.05.2011 по 15.09.2023 - період роботи у Головному управлінні Державної міграційної служби України у Львівській області), отже право на пенсію відповідно до Закону відсутнє. З урахуванням зазначеного, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю станом на 01.05.2016 необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернулась до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 - 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За правилами, визначеними статтею 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років (незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі № 560/2398/19, 1 грудня 2020 року по справі № 466/6057/17.

Отже, з аналізу вищенаведених норм статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, суд дійшов вірного висновку про те, що для реалізації позивачем права на пенсію державного службовця необхідним є дотримання таких умов: 1) вік (для жінок 60 років); 2) загальний страховий стаж не менше 29 років; 3) наявність стажу не менше 10 років державної служби станом на 01.05.2016. або 4) наявність стажу не менше 20 років (незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі),

Відтак, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Правові висновки щодо застосування норм названого права, викладені Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі №265/3709/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17, від 01 квітня 2020 року у справі №607/9429/17.

З матеріалів справи убачається, що на момент звернення позивач досягла віку понад 60 років, страховий стаж позивача за даними трудової книжки в органах внутрішніх справ становить 21 рік, 06 місяців 15 днів, стаж державної служби становить 12 років 06 місяців, що в сукупності складає 34 роки 00 місяців 15 днів.

Спірним у даних правовідносинах є обставини щодо включення до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії з урахуванням статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII періоду служби позивача в органах внутрішніх справ з 11.11.1991 року по 31.12.2010 року.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До 01.05.2016 посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283).

За приписами пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 3 Порядку № 283 встановлено, що до стажу державної служби включається, зокрема, час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.

Згідно з послужним списком №Д-616611 позивачу за час служби в органах внутрішніх справ присвоювались спеціальні звання, зокрема, наказом МВС України від 31.01.1992 №17 о/с присвоєне звання лейтенанта міліції; наказом від 30.01.1993 №29 о/с присвоєне звання старшого лейтенанта міліції; наказом від 02.02.1996 №50 о/с присвоєне звання капітана міліції; наказом від 01.02.1999 №37 о/с присвоєне звання майора міліції; наказом від 03.03.2005 №140 присвоєне звання підполковника міліції.

Як наслідок, позивачу на час служби в органах внутрішніх справ починаючи з 31.01.1992 року було присвоєно встановлене законодавством спеціальне звання.

За приведених обставин до стажу державної служби позивача зараховується служба на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання органів внутрішніх справ.

Отож, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання органів внутрішніх справ зараховується до стажу державної служби, в тому числі для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а.

Стосовно ж доводів скаржника про наявності у нього сумніву стосовно того, що служба позивача в органах внутрішніх справ за період якої позивачу присвоєно спеціальні звання не відноситься до посад рядового та начальницького складу, то колегія суддів зазначає, що орган пенсійного фонду наділений широким обсягом повноважень щодо перевірки вказаних обставин. Однак не зважаючи на вказане, відповідачі не скористалися належними їм повноваженнями та не довели ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належними у справи доказами зазначених ними обставин.

З урахуванням принципу верховенства права та закріплених у ньому критеріїв щодо добросовісності, розсудливості суб`єкта владних повноважень та обґрунтованості прийнятих ним рішень усі сумніви тлумачяться судом на користь особи.

За таких умов, позивач має більше 20 років стажу державної служби.

Отож, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.10.2023 №51 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним, а як наслідок правомірно скасовано судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд помилково зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Запоріжській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, та не зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язане вчинити дії щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні (переведенні) на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зобов`язання вчинити дії.

Стосовно доводів, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області вчинити певні дії підлягає зміні.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 380/27052/23 змінити, а зокрема:

в абзаці третьому резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 380/27052/23 слова «Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області» (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області» (місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б; ).

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 380/27052/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос