Справа № 420/5474/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5474/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про відмову в перерахунку пенсії № 59 від 04.10.2023 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ) у сфері освіти періоди роботи на посадах вихователя дитячого ясла-садка № 22 м. Тирасполя Республіки Молдова з 19.02.1988 до 13.08.1990; вихователя ясла-садка № 13 м. Тирасполя Республіки Молдова з 13.08.1990 по 18.09.1991; методиста южненського міського методичного кабінету відділу освіти та культури южненської міської ради з 15.08.2000 до 21.08.2000; вчителя російської мови загальноосвітньої школи № 4 м. Южного з 21.08.2000 по 06.12.2000; вчителя російської мови та зарубіжної літератури української гімназії № 1 м. Іллічівська, з 05.09.2001 по 13.11.2001;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (Паспорт серії НОМЕР_1 ) грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

судові витрати розподілити в порядку передбаченому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач) із заявою № 3086 від 26.09.2023 року щодо отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком, як працівнику закладу освіти, відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, відповідачем прийнято рішення № 59 від 04.10.2023 року про відмову у призначенні зазначеної грошової допомоги, оскільки спеціальний стаж роботи Позивача складає 29 років 28 днів при загальному стажі роботи 36 років 4 місяці 25 днів.

Позивач вважає незарахування спірних періодів та не нарахування грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком, як працівнику закладу освіти, відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправною та за захистом своїх прав звернулась до суду.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позову.

Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач стверджує про їх безпідставність, зазначивши, що 04.10.2023 Головним управлінням було винесено рішення про відмову у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій Позивачу, в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу - 30 років.

До спеціального стажу Позивача не зараховано:

період роботи з 19.02.1988 по 13.08.1990, так як порушено п. 2.3 та п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція 162), яка діяла на момент спірного періоду стажу. Наразі діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція 58), і пп. 2.4 та 2.14 Інструкції 58 містять абсолютно ідентичні норми з пп. 2.3 та 2.13 Інструкції 162;

період роботи 13.08.1990 по 18.09.1991 - відсутні дані про відпустки без збереження заробітної плати;

період роботи з 15.08.2000 по 06.12.2000, так як порушено п. 2.4 Інструкції 58;

період роботи з 05.09.2001 по 13.11.2001 - відсутні дані про відпустки без збереження заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління вважає, що не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України та з урахуванням наведених доводів Позивачем у позовній заяві, відсутні законні підстави для її задоволення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою № 3086 від 26.09.2023 року щодо отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком, як працівнику закладу освіти, відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

04.10.2023 Головним управлінням було винесено рішення № 59 про відмову у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій Позивачу, в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу - 30 років.

Судом з`ясовано, що до спеціального стажу Позивача не зараховано:

- період роботи з 19.02.1988 по 13.08.1990, так як порушено п. 2.3 та п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція 162), яка діяла на момент спірного періоду стажу. Наразі діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція 58), і пп. 2.4 та 2.14 Інструкції 58 містять абсолютно ідентичні норми з пп. 2.3 та 2.13 Інструкції 162;

- період роботи 13.08.1990 по 18.09.1991 - відсутні дані про відпустки без збереження заробітної плати;

- період роботи з 15.08.2000 по 06.12.2000, так як порушено п. 2.4 Інструкції 58;

- період роботи з 05.09.2001 по 13.11.2001 - відсутні дані про відпустки без збереження заробітної плати.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним та за захистом своїх прав звернулась до суду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають: страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»

За приписами розділу І "Освіта" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 вказане право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, зокрема, особи, які працювали у Вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів на посадах директорів, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старших майстрів виробничого навчання, майстрів виробничого навчання, викладачів, педагогів професійного навчання, практичних психологів, соціальних педагогів тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників.

Згідно цього Переліку до посад педагогічних працівників належать, зокрема: заступники директора (завідувача, начальника) вищого навчального закладу 1 та 2 рівня акредитації, професійно-технічного навчального закладу, загальноосвітнього навчального закладу з навчальної, виховної, навчально-виховної, методичної, виробничої, навчально-методичної, навчально-виробничої роботи; заступники директора з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи; завідувач відділення навчального закладу, навчально-методичного кабінету (лабораторії); завідувач відділу (лабораторії, кабінету, частини) з основного напрямку діяльності: вчителі; викладачі всіх спеціальностей; педагог професійного навчання; методист.

Згідно з Приміткою 3 Переліку закладів і установ освіти, закладів охорони здоров`я та соціального захисту і посад, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.93, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Пунктом 5 Порядку №1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної-або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 i 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

При цьому, як передбачено пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Щодо незарахування періоду роботи у сфері освіти періоди роботи на посадах вихователя дитячого ясла-садка № 22 м. Тирасполя Республіки Молдова з 19.02.1988 до 13.08.1990; вихователя ясла-садка № 13 м. Тирасполя Республіки Молдова з 13.08.1990 по 18.09.1991; методиста Южненського міського методичного кабінету відділу освіти та культури Южненської міської ради з 15.08.2000 до 21.08.2000; вчителя російської мови загальноосвітньої школи № 4 м. Южного з 21.08.2000 по 06.12.2000; вчителя російської мови та зарубіжної літератури української гімназії № 1 м. Іллічівська, з 05.09.2001 по 13.11.2001, суд зазначає наступне.

Так, порядок ведення трудових книжок, був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 та «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Згідно з п. 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.4 Інструкції № 58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку №637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, провадження № К/9901/2310/18.

Суд також зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №686/3264/16-а №6 зазначено необхідність застосування саме записів у трудовій книжці, а надання довідок вимагається у разі відсутності в ній відповідних записів.

Окремо суд зазначає, що у відповідності до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Мінпраці України від 29.07.1993 № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.14. Інструкції у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій" (v0257217-95, va257217-95, vb257217-95).

Інструкція набрала законної сили 17.08.1993р.

В період 19.02.1988 13.08.1990 Позивач працювала вихователем у дитячому ясла-садку № НОМЕР_2 АДРЕСА_2 і у записах про прийняття на роботу та звільнення щодо цієї установи не зазначено її повної назви, хоча вказано скорочену назву.

Повну назву дитячого ясла-садка № 22 м. Тирасполя добре видно в печатці установи яка проставлена у трудовій книжці Позивача при звільненні.

Крім того, повну назву установи чітко видно на внутрішній стороні палітурки трудової книжки. Вона проставлялася там, оскільки перед початком роботи в цьому садку Позивач одружилася і змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

В період 13.08.1990 18.09.1991 Позивач працювала вихователем у ясла-садку № НОМЕР_3 АДРЕСА_2 і у записі про звільнення щодо цієї установи дійсно частина печатки стерлася природнім шляхом. Але у записі про прийняття на роботу у ясла-садок № 13 м. Тирасполя добре видно ту ж печатку, що проставлялася при звільненні.

В період з 21.08.2000 по 06.12.2000 (3 місяці 16 днів) Позивач працювала вчителем російської мови в загальноосвітній школі № 4 м. Южного.

Представник Позивача отримав довідку № 170 від 04.09.2023 року від директора ліцею № 4 ім. В. Чорновола Южненської міської ради Одеського району Одеської області (актуальна назва ЗОШ № 4 м. Южного), якою підтверджено спірний період роботи позивача в зазначеному закладі.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про відмову в перерахунку пенсії № 59 від 04.10.2023 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ) у сфері освіти періоди роботи на посадах вихователя дитячого ясла-садка № 22 м. Тирасполя Республіки Молдова з 19.02.1988 до 13.08.1990; вихователя ясла-садка № 13 м. Тирасполя Республіки Молдова з 13.08.1990 по 18.09.1991; методиста Южненського міського методичного кабінету відділу освіти та культури Южненської міської ради з 15.08.2000 до 21.08.2000; вчителя російської мови загальноосвітньої школи № 4 м. Южного з 21.08.2000 по 06.12.2000; вчителя російської мови та зарубіжної літератури української гімназії № НОМЕР_4 АДРЕСА_3 , з 05.09.2001 по 13.11.2001 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, вирішуючи похідні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (Паспорт серії НОМЕР_1 ) грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , суд зазначає.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення).

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Водночас, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Поновлення прав позивача буде ефективним виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій.

За наявного правового регулювання та зважаючи на встановлені судом обставини, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що похідні вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (Паспорт серії НОМЕР_1 ) грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є такою, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про відмову в перерахунку пенсії № 59 від 04.10.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) у сфері освіти періоди роботи на посадах вихователя дитячого ясла-садка № 22 м. Тирасполя Республіки Молдова з 19.02.1988 до 13.08.1990; вихователя ясла-садка № 13 м. Тирасполя Республіки Молдова з 13.08.1990 по 18.09.1991; методиста Южненського міського методичного кабінету відділу освіти та культури Южненської міської ради з 15.08.2000 до 21.08.2000; вчителя російської мови загальноосвітньої школи № 4 м.Южного з 21.08.2000 по 06.12.2000; вчителя російської мови та зарубіжної літератури української гімназії № 1 м.Іллічівська, з 05.09.2001 по 13.11.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012, ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко