Справа № 380/20913/23
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 рокусправа № 380/20913/23
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» до Львівської митниці про скасування карток відмови та рішення про коригування митної вартості,

установив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» до Львівської митниці з вимогами:

- скасувати картку відмови №UA209160/2023/000161;

- скасувати картку відмови №UA209160/2023/000163;

- скасувати картку відмови №UA209160/2023/000168;

- скасувати Рішення про коригування митної вартості від 18.07.2023 № UA209000/2023/000167/2.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.06.2023 року між ТОВ «КМ-ТРЕЙД» та LLC «ECO EXPORT 111» укладено контракт № 15, відповідно до якого LLC «ECO EXPORT 111» зобов`язується поставити, а позивач зобов`язується прийняти і оплатити свіжі фрукти, овочі, сухофрукти, горіхи, соки і соуси. Поставка по контракту здійснюється партіями на умовах поставки FCA Намаган, або на інших умовах, які вказуються в інвойсах на кожну партію товару згідно термінології правил Інкотермс 2010 і здійснюється автомобільним, повітряним і залізничним транспортом.

Відповідно до інвойсу № U-01 від 26.06.2023 зазначено: Код ТН ВЕД , найменування товару - морква свіжа, вид упаковки - мішки, кількість місць - 850, вага 21242, нетто 21200 кг, ціна за 1 кг. - 0,24 євро за кг., загальна вартість - 5088,00 Євро. Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті від 26.06.2023 № 228 було проведено оплату за товар в розмірі 10176,00 Євро. В призначенні платежу зазначено: оплата за фрукти і сушені фрукти згідно договору №15 від 15.06.2023.

Зазначає, що сума випливає з інвойсу № U-01 від 26.06.2023 на суму 5088 євро та інвойсу № U-02 від 26.06.2023 на суму 5088 євро, які були виставлені LLC «ECO EXPORT 111» відповідно до яких здійснювалася доставка свіжої моркви, тому твердження митниці про те, що сума у розмірі 10176,00 Євро не може бути ідентифікована, є надуманою та необґрунтованою та суперечить наданим митному органу документам.

Відповідно до картки відмови № UA209160/2023/000161 від 12.07.2023 року повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: «Митне оформлення за даною МД не може бути завершене, оскільки митним органом не визначено правомірність застосування преференційного режиму оподаткування, а саме не підтверджено «правило прямого транспортування товарів». Рішення про правила визначення країни походження від 24.09.1993р., Постанова Кабінету Міністрів від 21.05.2012 № 450 «Питання пов`язані із застосуванням митних декларацій», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».

Карткою № UA209160/2023/000163 від 17.07.2023 року відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: «Митне оформлення за даною МД не може бути завершене, оскільки митним органом не визначено правомірність застосування преференційного режиму оподаткування, а саме не підтверджено «правило прямого транспортування товарів», у зв`язку з чим оформлено нову митну декларацію та подано, але відповідно до картки № UA209160/2023/000168 від 18.07.2023 відмовлено у митному оформленні товарів з таких причин: «Неможливість завершення м/о по причині необхідності внесення змін у гр. 12, 43, 44, 45, 46 МД (у зв`язку із прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару). Ст. 55, 256 МКУ, розділ VII «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631.

Водночас 18.07.2023 надійшло рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 на основі якого з надуманих підстав, зокрема шляхом припущень було здійснено коригування митної вартості. Після рішення надійшло повідомлення декларанту: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанту інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД від 05.07.2023 № UA408020/2023/041823, де митна вартість товарів зі схожими характеристиками становить 0,70 дол.США за кг.

Наголошує, що митний орган до двох аналогічних партій товару, які завантажувались в Узбекистані в один день, мають аналогічне документальне підтвердження в одному випадку не застосовував коригування митної вартості, але відмовив у застосуванні преференційного режиму, а до іншої партії товару застосував коригування митної вартості та відмовив у застосуванні преференційного режиму.

Позивач зазначає, що митний орган не навів жодних правомірних обґрунтувань як підставу визначення митної вартості товару, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятих рішень, при цьому сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються на його припущеннях та документально не підтверджені. Крім цього, при встановленні відсутності достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідно надати для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

З урахуванням наведеного, просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, 25.10.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказав, що картка відмови від 12.07.2023 № UA209160/2023/000161 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 12.07.2023 № UA209160/2023/007904) прийнята, оскільки митним органом не визнано правомірність застосування преференційного режиму оподаткування, заявленого декларантом у митній декларації, а саме не підтверджено «правило прямого транспортування товарів», так як товар транспортувався через території країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, і така умова не передбачена Рішенням про Правила визначення країни походження товарів з Узбекистану.

11 серпня 2023 року набрав чинності Закон України від 14.07.2023 року № 3261-ІХ, який врегульовує питання застосування преференційного режиму оподаткування до товарів походженням з Узбекистану. Відповідно до ч. 8 розділу І Закону України № 3261 розділ ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МКУ доповнено пунктом 9 (29) такого змісту: « 9 (29). У період воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022» за умови наявності у преференційних правилах походження до міжнародних договорів про вільну торгівлю правил прямого транспортування товарів з країни їх походження, дозволяється з урахуванням географічних, транспортних, економічних причин переміщення товарів, що походять з країн, з якими Україна уклала міжнародні договори про вільну торгівлю, через території третіх країн, крім території країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом та/або державою-агресором щодо України згідно із законодавством, у разі якщо такі товари знаходяться під митним контролем країни транзиту. При цьому товари повинні бути в незмінному стані та з ними не повинні проводитися будь-які операції, крім операцій із забезпечення збереження і перевантаження товару.

Підтвердження перебування товарів під митним контролем у третіх країнах, якщо інше не передбачено преференційними правилами походження до міжнародних договорів України про вільну торгівлю, здійснюється шляхом надання на вибір підприємства одного або декількох таких документів: 1) сертифікати, видані митними органами країн транзиту, що підтверджують умови перебування цих товарів у країні транзиту та містять: - повний опис транспортних товарів; - дати розвантаження та перевантаження товарів; - назви суден або інших використаних транспортних засобів (за необхідності); 2) митні декларації у митному режимі транзиту (при зберіганні товару під митним контролем - митна декларація або інший документ, оформлений при поміщенні у митний режим митного складу, вільної митної зони або на тимчасове зберігання); 3) книжка МДП, передбачена Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП 1975 року); 4) лист-підтвердження на офіційному бланку митних органів країн транзиту; 5) єдиний транспортний документ, який регламентує перевезення товарів з країни експорту через країну (країни) транзиту; 6) товаросупровідні документи, засвідчені митним органом країни експорту, з відомостями про накладання митного забезпечення».

До митного оформлення надано сертифікат про походження форми СТ-1 від 26.06.2023 № UZUA01, критерій походження «П». Вантаж прибув у зону митного контролю ВМО № 2 митного поста «Львів-північний» під гарантією книжки МДП № XN.85183897 від 26.06.2023, виданою в Узбекистані, тобто вантаж під час транспортування перебував під митним контролем. Також наявна автотранспортна накладна від 26.06.2023 №227397, видана в Узбекистані та містить відмітки митних органів країн транзиту. Як вбачається з автотранспортної накладної, наявні відмітки Узбекистану, Казахстану, Грузії та Молдови.

Незрозуміло, яким чином товар прямував через ці держави, оскільки не всі вони мають між собою прямих кордонів.

Картка відмови від 17.07.2023 № UA209160/2023/000163 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 12.07.2023 №UA209160/2023/008071) була видана з тих же причин, що зазначені у картці відмови від 12.07.2023 № UA209160/2023/000161.

Картка відмови від 18.07.2023 №UA209160/2023/000168 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 17.07.2023 №UA209160/2023/008076) видана у зв`язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2023/000167/2 від 18.07.2023, оскільки на момент подання митних декларацій до митного контролю та оформлення та випуску товарів у вільний обіг підстав для застосування преференційного режиму оподаткування за кодом « 400» до товарів походженням з Узбекистану не було.

Рішення про коригування митної вартості від 18.07.2023 № UA209000/2023/000167/2 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 17.07.2023 № 23UA76U0) прийнято в рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України та опрацювання документів, наданих для України, за результатами підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: - подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Під час розгляду документів було виявлено наступне: - відповідно до п.3.1. контракту купівлі-продажу №15 від 15.06.2023 (далі - Контракт), «Розрахунок покупцем за кожну партію товару здійснюється згідно пред`явлених документів після митного оформлення або у вигляді попередньої оплати згідно виставленого рахунку-фактури, якщо інше не погоджено сторонами письмово»; - у поданому до митного оформлення рахунку-фактурі (сума рахунку 5088,00 Євро) № U-02 від 26.06.2023 умови оплати не вказані. У поданому рахунку-проформі № EC-02 від 23.06.2023 вказано умови оплати - в термін до 23.06.2023 (сума рахунка- проформи 5088,00 Євро); - до митного оформлення подано банківський платіжний документ № 228 від 26.06.2023 на суму 10176,00 Євро. У гр.70 «Призначення платежу» даного платіжного документа вказано - передоплата за фрукти та сушені фрукти згідно контракту № 15 від 15.06.2023. Тобто, поданий банківський платіжний документ не можливо співставити із задекларованою партією товару. Крім того, він свідчить про здійснення 26.06.2023 попередньої оплати в сумі 10176,00 Євро, що вдвічі перевищує задекларовану фактурну вартість товару. Крім того, відповідно до вказаного призначення платіж здійснено за фрукти та сушені фрукти, а не за овочі (моркву); - відповідно до п.2.1. Контракту поставка товару по даному контракту виконується на умовах поставки FCA Наманган; - у поданому до митного оформлення рахунку-фактурі № U-02 від 26.06.2023 вказано ті ж умови поставки, що й в контракті. Однак, у рахунку на оплату транспортних послуг № 64 від 07.07.2023 та у договорі-заявці № 2М від 22.06.2023 вказано, що виконавцем надавались транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом Altyaryk (Узбекистан)- м. Львів (Україна). Яким чином відбувалась поставка товару за маршрутом Наманган - Altyaryk та хто здійснював оплату на даній ділянці маршруту декларантом не зазначено.

Таким чином, митницею виявлено розбіжності та відсутність належних документів, що підтверджують всі складові митної вартості, у зв`язку із чим декларанту виставлена вимога про подання додаткових документів.

На вимогу декларантом надіслано ряд документів, які вже були подані до митного оформлення, а також додатково надіслано документи у яких виявлено розбіжності:

- подано рахунок-проформу № EC03 від 23.06.2023, у якому вказано умови оплати - в термін до 23.06.2023 (сума рахунка-проформи 5088,00 євро). Однак, у гр.70 «Призначення платежу» поданого банківського платіжного документу №228 від 26.06.2023 відсутня інформація про вказаний вище рахунок-проформу;

- надано витяги з мережі інтернет з ціновими пропозиціями щодо продажу моркви, які є суттєво вищими ніж фактурна вартість товару (пропозиція 0,28-0,31 дол.США/кг, а фактурна вартість становить 0,24 Євро/кг).

Крім того на вказаних витягах з мережі інтернет відсутня URL-адреса, що унеможливлює пересвідчитись у правдивості поданих оголошень.

Для визначення митної вартості товарів неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари, не застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу і декларанта інформації про подібні товари; не застосовано методи 2в і 2г з причини відсутності в митного органу необхідних даних для розрахунку. Використано метод 2 ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД від 05.07.2023р. №UA408020/2023/041823, де митна вартість товарів зі схожими характеристиками становить 0,70 дол.США за кг.

Зважаючи на викладене, Львівська митниця вважає, що спірне рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позову.

31.10.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає спростування доводів відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема відповідно до CMR A № 771730 перевезення здійснюється на умовах FCA (гр.14), вага перевезення складає 21223 кг (гр.11), місце та дата завантаження товару: Ферганска область, Алтирикський район, Узбекистан, відправник LLC «ECO EXPORT 111» (гр.4), одержувач ТОВ «КМ-ТРЕЙД» (гр.2), перевізник ТОВ «Інгвартранс»(гр.16), к-ть місць (гр. 7 ) 471 мішок, дата відправки товару (гр. 18) 26.06.23 року, Узбекистан.

На СМР наявні відмітки Узбекистану, Азербайджану, Казахстану та Молдови.

Відповідно до довідки про транспортні витрати вартість перевезення вантажу автомобілем RENAULT AX3570MC / пр AX8260XT становить 224897,00 грн.

Відтак твердження митниці є необґрунтованими з тих підстав, що надано як договір на транспортування, так і заявку на транспортування, так і документи, що підтверджують вартість самого перевезення.

Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті від 26.06.2023 № 228 було проведено оплату за товар в розмірі 10176,00 Євро. В призначенні платежу зазначено: оплата за фрукти і сушені фрукти згідно договору № 15 від 15.06.2023 року.

Наголошує, що при співставленні наданих документів, зокрема: митних декларацій, інвойсів, CMR, актів огляду вбачається, що відбулося дві поставки товару, які співпадають за кількістю, а вартість поставки однієї партії товару становить 5088,00 Євро, що відповідно становить 10176,00 Євро, які були оплачені відповідно до укладеного договору.

Якість партії товару підтверджується сертифікатом форми СТ-1, виданим в Республіці Узбекистан, де зазначено кількість місць і вид упакування - 471 мішок, опис товару - морква свіжа критерій походження - II, вага - 21223/21200 кг, номер і дата рахунку-фактури № U-02 від 26.06.2023. Адреса - Ферганська обл., Алтиарикський район, пос. Канчугай, вул. Дустлик, 15 Республіка Узбекистан.

Відповідно до договору-заявки № 1М від 22.06.2023 на надання транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом укладеним між ТОВ «КМ-ТРЕЙД» та ТОВ «Інгвартранс»: Маршрут: 150200, Альтирик, (Узбекистан) - Львів (Україна). Наявність: CARNET TIR. CMR. Найменування вантажу: морква свіжа. Вага товару: 21500 брутто. Ціна перевезення: 219412,00 грн. Оплата по факту розвантаження товару».

Відтак підстав для митного органу стверджувати про те, що неможливо визначити маршрут немає, оскільки замовлення перевезення підтверджується належними транспортними документами: договір-заявка на перевезення, CMR, довідка про вартість перевезення.

Позивач зазначає, що пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради глав Урядів Незалежних Держав (в редакції Рішення глав урядів Співдружності Незалежних Держав від 18 жовтня 1996 року), передбачено, що товар вважається як такий, що походить з митної території держави- учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав-учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави- учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави-учасниці цієї Угоди. При цьому під резидентом мається на увазі організація, створена на території цієї держави, або фізична особа, яка постійно проживає на території цієї держави.

Пункт 9 Правил визначення країни походження товарів, не містить вимог до маршруту транспортування товару та вимог про те, що товар не повинен залишати території держав-учасниць Угоди про зону вільної торгівлі.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Митного кодексу України при існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах.

З огляду на те, що Україна та Туркменістан не є країнами зі спільним кордоном (країнами-сусідками), тому транспортування товарів не могло відбуватися шляхом прямого транспортування в силу географічного положення країн.

Вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

01.01.2024 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких викладено аналогічні доводи щодо угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан, які зазначені у відповіді на відзив.

04.01.2024 Львівською митницею подано додаткові пояснення, у яких викладені аналогічні доводи щодо заперечення проти позову, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 11.09.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 15.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» (далі - ТОВ «КМ-ТРЕЙД»/позивач) є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 38758987.

15.06.2023 року між LLC «ECO EXPORT 111» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» (Покупець) укладено контракт № 15, відповідно до якого Продавець зобов`язується доставити, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити свіжі фрукти, овочі, сухофрукти, горіхи, соки і соуси, надалі «Товар».

Відповідно до п. 1.2. контракту № 15 від 15.06.2023 року, асортимент, точна кількість, ціна Товару і вид упаковки узгоджуються на кожну партію і вказуються в товаросупроводжувальних документах.

Пунктом 2.1. контракту № 15 від 15.06.2023 року передбачено, що доставка Товару згідно договору відбувається партіями на умовах FCA NAMANGAN, або на інших умовах, які вказані в рахунках-фактурах на кожну партію товару згідно з термінологією правил Інкотерм 2010 і здійснюється автомобільним, водним, повітряним і залізнодорожним транспортом.

Згідно із розділом 3 «Умови платежу» контракту № 15 від 15.06.2023 року, розрахунки Покупцем за кожну партію товару здійснюються згідно поданими документами після митного оформлення або у вигляді передоплати на підставі виставленого рахунку-фактури, якщо нічого іншого не узгоджено сторонами у письмовій формі. Моментом оплати вважається день поступлення грошей на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до інвойсу № U-01 від 26.06.2023 предметом поставки є: «Морква свіжа» вага нетто - 21200 кг, ціна - 0,24 Євро за кг. Розрахована вартість товару становить 5088,00 Євро.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим представником позивача 12.07.2023 подано митну декларацію № 23UA04U1 разом з пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме: - рахунок-проформа (Proforma invoice) № ЕС-01 від 23.06.2023; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № U-01 від 26.06.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 227397 від 26.06.2023; - супровідний документ Т1 (Dispatch note model T1) № D 10208 від 05.07.2023; - фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) UZ-EX № 6 від 26.06.2023; - книжка МДП (TIR carnet) № XN.85183897 від 26.06.2023; - банківський платіжний документ, що стосується товару № 228 від 26.06.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 63 від 07.07.2023; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару: довідка транспортних витрат № 0 від 07.07.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 15 від 15.06.2023; - договір про надання послуг митного брокера № 142 від 15.05.2023; - договір (контракт) про перевезення № 1М від 22.06.2023; - інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) № 10164461 від 11.07.2023; - сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UZUA01 від 26.06.2023; - інші некласифіковані документи: акт фізичного огляду № 12/07/01 від 12.07.2023; - копія митної декларації країни відправлення № 30009/26.06.2023/0008849 від 26.06.2023; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA04U1 від 12.07.2023.

Надання зазначеного пакету документів Львівською митницею не заперечується.

В графі 34 митної декларації № 23UA04U1 від 12.07.2023 «Код країни походження» декларантом зазначений відповідно до Переліку кодів країн світу для статистичних цілей, затвердженого наказом Державної служби статистики України від 08 січня 2020 року № 32, літерний код альфа-2 країни походження товару, описаного в графі 31 митної декларації - UZ (Узбекистан), в графі 15 «Країна відправлення/експорту» назва країни, з якої товари відправлені в Україну - Узбекистан, а графі 15а «Код країни відправлення/експорту» зазначений літерний код альфа-2 країни, назва якої зазначена в графі 15 - UZ (Узбекистан).

В графі 36 митної декларації № 23UA04U1 від 12.07.2023 «Преференція» декларантом зазначений код податкової пільги відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011 - « 400000000», який означає «товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія). Двосторонні міжурядові угоди України з країнами СНД про вільну торгівлю».

В графі 47 митної декларації № 23UA04U1 від 12.07.2023 «Нарахування платежів» декларантом зазначений код виду платежу « 020» - «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання»; у четвертій колонці «Сума» зазначена нарахована сума ввізного мита; у п`ятій колонці «Спосіб платежу» зазначений код способу розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011 - « 06», який означає «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими Імпорту (випуск у вільний обіг), експорту».

12.07.2023 Львівською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000161 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, в якій зазначено, що митне оформлення за даною МД не може бути завершене, оскільки митним органом не визнано правомірність застосування преференційного режиму оподаткування, а саме не підтверджено «правило прямого транспортування товарів». Роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: подання нової митної декларації без застосування преференційного режиму.

Згідно з інвойсом № U-02 від 26.06.2023 предметом поставки є: «Морква свіжа» вага нетто - 21200 кг, ціна - 0,24 Євро за кг. Розрахована вартість товару становить 5088,00 Євро.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим представником позивача 17.07.2023 подано митну декларацію № 23UA71U4 разом з пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме: - рахунок-проформа (Proforma invoice) № ЕС-02 від 23.06.2023; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № U-02 від 26.06.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 771730 від 26.06.2023; - фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) UZ-EX № 5 від 26.06.2023; - банківський платіжний документ, що стосується товару № 228 від 26.06.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 64 від 07.07.2023; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару: довідка транспортних витрат № 0 від 07.07.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 15 від 15.06.2023; - договір про надання послуг митного брокера № 142 від 15.05.2023; - договір (контракт) про перевезення № 2М від 22.06.2023; - інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) № 10184451 від 15.07.2023; - сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UZUA01 від 26.06.2023; - інші некласифіковані документи: акт фізичного огляду № 17/07/01 від 17.07.2023; - копія митної декларації країни відправлення № 30009/26.06.2023/0008848 від 26.06.2023; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA71U4 від 17.07.2023.

Надання зазначеного пакету документів Львівською митницею не заперечується.

В графі 34 митної декларації № 23UA71U4 від 17.07.2023 «Код країни походження» декларантом зазначений відповідно до Переліку кодів країн світу для статистичних цілей, затвердженого наказом Державної служби статистики України від 08 січня 2020 року № 32, літерний код альфа-2 країни походження товару, описаного в графі 31 митної декларації - UZ (Узбекистан), в графі 15 «Країна відправлення/експорту» назва країни, з якої товари відправлені в Україну - Узбекистан, а графі 15а «Код країни відправлення/експорту» зазначений літерний код альфа-2 країни, назва якої зазначена в графі 15 - UZ (Узбекистан).

В графі 36 митної декларації № 23UA71U4 від 17.07.2023 «Преференція» декларантом зазначений код податкової пільги відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011 - « 400000000», який означає «товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія). Двосторонні міжурядові угоди України з країнами СНД про вільну торгівлю».

В графі 47 митної декларації № 23UA71U4 від 17.07.2023 «Нарахування платежів» декларантом зазначений код виду платежу « 020» - «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання»; у четвертій колонці «Сума» зазначена нарахована сума ввізного мита; у п`ятій колонці «Спосіб платежу» зазначений код способу розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011 - « 06», який означає «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими Імпорту (випуск у вільний обіг), експорту».

17.07.2023 Львівською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000163 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, в якій зазначено, що митне оформлення за даною МД не може бути завершене, оскільки митним органом не визнано правомірність застосування преференційного режиму оподаткування, а саме не підтверджено «правило прямого транспортування товарів». Роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: подання нової митної декларації без застосування преференційного режиму.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару згідно інвойсу № U-02 від 26.06.2023, уповноваженим представником позивача 17.07.2023 подано нову митну декларацію № 23UA76U0 на усунення причин, які стали підставою для відмови в прийнятті митної декларації № 23UA71U4 від 17.07.2023 разом з пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме: - рахунок-проформа (Proforma invoice) № ЕС-02 від 23.06.2023; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № U-02 від 26.06.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 771730 від 26.06.2023; - фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) UZ-EX № 5 від 26.06.2023; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA71U4 від 17.07.2023; - картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000163 від 17.07.2023; - банківський платіжний документ, що стосується товару № 228 від 26.06.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 64 від 07.07.2023; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару: довідка транспортних витрат № 0 від 07.07.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 15 від 15.06.2023; - договір про надання послуг митного брокера № 142 від 15.05.2023; - договір (контракт) про перевезення № 2М від 22.06.2023; - інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) № 10184451 від 15.07.2023; - сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UZUA01 від 26.06.2023; - інші некласифіковані документи: акт фізичного огляду № 17/07/01 від 17.07.2023; - копія митної декларації країни відправлення № 30009/26.06.2023/0008848 від 26.06.2023; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA76U0 від 17.07.2023.

Надання зазначеного пакету документів Львівською митницею не заперечується.

Львівською митницею було складено повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

ТОВ «КМ-ТРЕЙД» надало додаткові документи.

Надання додаткових документів Львівською митницею не заперечується, однак зазначено, що декларантом надіслано ряд документів, які вже були подані до митного оформлення, а також у додатково надісланих документах виявлено розбіжності:

- подано рахунок-проформу №ЕС-03 від 23.06.2023, у якому вказано умови оплати-в термін до 23.06.2023 (сума рахунка-проформи 5088,00 євро). Однак, у гр.70 "Призначення платежу" поданого банківського платіжного документу №228 від 26.06.2023 відсутня інформація про вказаний вище рахунок-проформу;

- надано витяги з мережі інтернет з ціновими пропозиціями щодо продажу моркви, які є суттєво вищими ніж фактурна вартість товару (пропозиція 0,28-0,31 дол.США/кг, а фактурна вартість становить 0,24 Євро/кг). Крім того на вказаних витягах з мережі інтернет відсутня URL-адреса, що унеможливлює пересвідчитись у правдивості поданих оголошень.

18.07.2023 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000168 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України.

Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 від 18.07.2023 відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару за ціною договору у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Застосовано метод 2ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД № UA408020/2023/041823 від 05.07.2023 де вартість товару становить 0,70 дол. США за кг.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Згідно з ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів Україні, укладених у встановленому законом порядку.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Статтею 80 Митного кодексу України визначено, що у разі відмови у митному оформленні та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів митний орган зобов`язаний видавати заінтересованим особам письмове повідомлення із зазначенням причин відмови та вичерпним роз`ясненням вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення та пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Таким письмовим повідомленням відповідно до п. 1 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України №1227 від 12.12.2005 р., є Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України (далі - Картка). Картка роздруковується у двох примірниках на аркушах формату А4 і підписується посадовою особою митного органу, яка прийняла рішення про відмову. У Картці повинні бути в стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Картка заповнюється уповноваженою на це посадовою особою, має обов`язкову силу і породжує певні правові наслідки для власників товарів, а отже, є актом державного органу. Таким чином, на підставі оформленої митним органом відмови підприємство або перевізник чи особа, уповноважена на декларування, має право на звернення до суду з позовною заявою про оскарження дій митного органу та визнання недійсною Картки як акта ненормативного характеру.

При ввезенні товарів на митну територію України виникає обов`язок із сплати митних платежів. Частиною 5 статті 280 Митного кодексу України передбачено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною 1 статті 281 Митного кодексу України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Пунктом 2 частини 1 статті 292 Митного кодексу України передбачено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.

Підпунктом 14.1.254 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що умовне звільнення від оподаткування податком на додану вартість та акцизним податком у разі ввезення товарів на митну територію України - це звільнення (умовне повне або умовне часткове) від сплати нарахованого податкового зобов`язання у разі розміщення товарів у митних режимах, що передбачають звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог митного режиму, встановлених Митним кодексом України.

Умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Порядок надання документів, необхідних для підтвердження права на звільнення (умовне звільнення) від оподаткування митними платежами, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (ч. 1, 2 ст. 300 МК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1 МК України якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Суд зазначає, що позивач при декларуванні ввезених через митний кордон України товарів виробництва Узбекистан та країни походження, країни Країна відправлення/експорту Узбекистан вважає, що має податкову пільгу відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 « 400», який означає «товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія), або двосторонніми міжурядовими угодами України з країнами СНД про вільну торгівлю».

Відповідачем не заперечується, що товар «Морква свіжа», який ввезено позивачем, повністю вироблений або підданий достатній переробці в Узбекистані та відповідає вимогам походження, встановленим відносно таких, цей факт підтверджений сертифікатами про походження товару форми, актами фізичного огляду, фітосанітарними сертифікатами. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених МК України.

Законом України від 04.11.1995 року №425/95-ВР (чинний станом на дату імпортування товару) було ратифіковано угоду Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю, підписану в м. Ташкенті 29 грудня 1994 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29 грудня 1994 року Договірні Сторони не застосовують мита, податки і збори, що мають еквівалентну дію, а також кількісні обмеження на експорт і (або) імпорт товарів, що відправлятимуться з митної території однієї з Договірних Сторін і призначених для митної території іншої Договірної Сторони. Вилучення з цього торговельного режиму за погодженою номенклатурою товарів оформляється документами, що є невід`ємною частиною дійсної Угоди.

Частиною третьою статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю передбачено, що для цілей дійсної Угоди і на період її дії під товарами, що відправляються з територій Договірних Сторін, розуміються товари, визначені Правилами визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав.

Ці Правила підписані, серед іншого, главами урядів України та Узбекистану та відповідно набрали чинності та на підставі частини третьої статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29 грудня 1994 року застосовуються для України та Республіки Узбекистан.

Також Рішення глав урядів Співдружності Незалежних Держав від 18.10.1996 про нову редакцію пункту 9 Правил визначення країни походження країни походження товарів підписане серед іншого, главами урядів України та Узбекистану та відповідно набрало чинності для України та Узбекистану.

Пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради глав Урядів Незалежних Держав, в редакції Рішення глав урядів Співдружності Незалежних Держав від 18.10.1996, передбачено, що товар вважається як такий, що походить з митної території держави-учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав-учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави-учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави-учасниці цієї Угоди. При цьому під резидентом мається на увазі організація, створена на території цієї держави, або фізична особа, яка постійно проживає на території цієї держави.

Пункт 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради глав Урядів Незалежних Держав, в редакції Рішення глав урядів Співдружності Незалежних Держав від 18.10.1996, не містить вимог до маршруту транспортування товару та вимог про те, що товар не повинен залишати території держав-учасниць Угоди про зону вільної торгівлі. Так зване правило прямого транспортування або відвантаження містилося в попередній редакції статті пункту 9 Рішення про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 МК України при існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах.

З огляду на те, що Україна та Республіка Узбекистан не є країнами зі спільним кордоном (країнами-сусідками) транспортування товарів позивача не могло відбуватися шляхом прямого транспортування в силу географічного положення країн.

У статті 1 Закону України від 20 жовтня 1999 року №1172-ХІV «Про транзит вантажів» визначено, що транзит вантажів - перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України.

Частиною 1 ст. 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між митними органами однієї чи кількох країн або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

В розділі І «Митний транзит» Спеціального додатку Е «Транзит» до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18 травня 1973 року (дата приєднання України 05 жовтня 2006 року, дата набрання чинності для України 15 вересня 2011 року) визначено, що митний транзит - митний режим, відповідно до якого товари транспортуються під митним контролем з одного митного органу в інший митний орган.

Відповідно до статті 1 Конвенції про процедуру міжнародного митного транзиту під час перевезення вантажів залізничним транспортом із застосуванням накладної УМВС (Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення) від 09 лютого 2006 року термін «міжнародний митний транзит» означає митну процедуру, відповідно до якої вантажі перевозяться через кордони однієї чи більше держав під митним контролем від митниці пункту відправлення до митниці пункту призначення.

Отже, у відповідності до положень національного законодавства України та міжнародних договорів товари знаходяться під митним контролем під час перевезення у режимі транзиту територіями країн.

Пунктом 12 розділу І «Правила визначення походження товарів» Спеціального додатку К до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур передбачено: «12. Рекомендоване правило. У випадках, коли існують установлені правила прямого транспортування товарів із країни їхнього походження, дозволяється відступати від них, зокрема з географічних причин (наприклад, у випадку з країнами, оточеними з усіх боків сушею), а також у випадку з товарами, що знаходяться під митним контролем в третіх країнах (наприклад, у випадку з товарами, які демонструються на ярмарках або на виставках чи є поміщеними на митні склади)».

В даному випадку товари, зазначені у митній декларації, переміщувались під митним контролем транзитом через території третіх країни (третьої країни), що дозволяє відступати від правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження.

Суд наголошує, Україна в даному випадку являється країною імпорту (країною, в яку ввозиться товар), а Республіка Узбекистан - країною експорту (країною, з якої вивозиться товар), тому інші країни в даних правовідносинах не виступають і не можуть виступати «країною ввезення/вивезення товару», адже товаросупровідні документи свідчать, що ввезення товару в Україну відбувалося з митної території Республіки Узбекистану, а інші країни виступали країнами проміжного транзиту.

Відтак товари, імпортовані ТОВ «КМ-ТРЕЙД» в момент пред`явлення до митного оформлення на території України вважаються товарами, ввезеними з Республіки Узбекистану.

Таким чином, товари зазначені у митних деклараціях № 23UA04U1 від 12.07.2023 року, № 23UA71U4 від 17.07.2023 року переміщувались під митним контролем транзитом через території третіх країни, що дозволяє відступати від правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження.

Зазначене також підтверджується тим, що згідно правил заповнення графи 15 «Країна відправлення/експорту» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651, визначено, що у цій графі відповідно до класифікації країн світу наводиться українською мовою коротка назва країни, з якої товари відправлені в Україну. У графі 15 «Країна відправлення/експорту» митних декларацій, міститься позначення «Узбекистан», який відповідно являється країною, з якої ввезено (експортовано) товар до України як країни імпорту.

Згідно ч.ч. 1, 2, 7 та 8 ст.36 МК України визначено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

В даному випадку постачання товару мають місце обидві умови.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року не передбачено заборони на транзитне переміщення товарів, які користуються режимом вільної торгівлі на підставі двосторонньої Угоду між Урядом України й Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю, ратифікованою Законом № 425/95-ВР від 04.11.1995, тому позивач при поданні митних декларацій не порушив вимоги п. 9 Правила визначення країни походження товарів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає помилковими твердження Львівської митниці щодо того, що завезений позивачем товар не відповідає умовам, визначеним, зокрема, пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, оскільки був ввезений в Україну через територію Молдови, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, а тому при його митному оформленні не передбачено права на застосування преференцій у вигляді звільнення від сплати мита.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2023 року у справі № 420/17345/22.

Суд зазначає, що Львівська митниця під час митного оформлення не врахувала вищевказані обставини.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з правовою позицією, висловленою в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.09.2011 у справі «Рисовський проти України», принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Принцип правової визначеності є необхідним елементом принципу верховенства права. В свою чергу, вимоги державного органу, які адресовані суб`єкту господарювання під час проходження тих чи інших адміністративних процедур, мають бути аналогічними із практикою застосування таких процедур і в інших аналогічних умовах.

Конституційний Суд України в рішенні від 29.06.2010 у справі № 1-25/2010 (№ 17-рп/2010) зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209160/2023/000161, № UА209160/2023/000163 прийняті Львівською митницею не на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, що свідчить про їх протиправність та скасування.

Щодо вимог про скасування рішення про коригування митної вартості від 18.07.2023 № UA209000/2023/000167/2 і картки відмови № UA209160/2023/000168, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішення. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору.

Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі №809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі № 821/1050/17.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару згідно інвойсу № U-02 від 26.06.2023, уповноваженим представником позивача 17.07.2023 подано нову митну декларацію № 23UA76U0 на усунення причин, які стали підставою для відмови в прийнятті митної декларації № 23UA71U4 від 17.07.2023 разом з пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме: - рахунок-проформа (Proforma invoice) № ЕС-02 від 23.06.2023; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № U-02 від 26.06.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 771730 від 26.06.2023; - фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) UZ-EX № 5 від 26.06.2023; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA71U4 від 17.07.2023; - картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000163 від 17.07.2023; - банківський платіжний документ, що стосується товару № 228 від 26.06.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 64 від 07.07.2023; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару: довідка транспортних витрат № 0 від 07.07.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 15 від 15.06.2023; - договір про надання послуг митного брокера № 142 від 15.05.2023; - договір (контракт) про перевезення № 2М від 22.06.2023; - інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) № 10184451 від 15.07.2023; - сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UZUA01 від 26.06.2023; - інші некласифіковані документи: акт фізичного огляду № 17/07/01 від 17.07.2023; - копія митної декларації країни відправлення № 30009/26.06.2023/0008848 від 26.06.2023; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA76U0 від 17.07.2023.

Надання зазначеного пакету документів Львівською митницею не заперечується.

Львівською митницею було складено повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Уповноваженою особою ТОВ «КМ-ТРЕЙД» подано додаткові документи.

Надання додаткових документів Львівською митницею також не заперечується.

18.07.2023 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000168 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України.

Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 від 18.07.2023 відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару за ціною договору у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Застосовано метод 2ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД № UA408020/2023/041823 від 05.07.2023 де вартість товару становить 0,70 дол. США за кг.

Суд зазначає, що відповідно до контракту № 15 від 15.06.2023 року LLC «ECO EXPORT 111» зобов`язується доставити, а ТОВ «КМ-ТРЕЙД» зобов`язується прийняти і оплатити свіжі фрукти, овочі, сухофрукти, горіхи, соки і соуси, надалі «Товар». Асортимент, точна кількість, ціна Товару і вид упаковки узгоджуються на кожну партію і вказуються в товаросупроводжувальних документах.

Пунктом 2.1. контракту № 15 від 15.06.2023 року передбачено, що доставка Товару згідно договору відбувається партіями на умовах FCA NAMANGAN, або на інших умовах, які вказані в рахунках-фактурах на кожну партію товару згідно з термінологією правил Інкотерм 2010 і здійснюється автомобільним, водним, повітряним і залізнодорожним транспортом.

Згідно із розділом 3 «Умови платежу» контракту № 15 від 15.06.2023 року, розрахунки Покупцем за кожну партію товару здійснюються згідно поданими документами після митного оформлення або у вигляді передоплати на підставі виставленого рахунку-фактури, якщо нічого іншого не узгоджено сторонами у письмовій формі. Моментом оплати вважається день поступлення грошей на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до інвойсу № U-02 від 26.06.2023 предметом поставки є: «Морква свіжа» вага нетто - 21200 кг, ціна - 0,24 Євро за кг. Розрахована вартість товару становить 5088,00 Євро.

ТОВ «КМ-ТРЕЙД» при митному оформленні зазначив в митних деклараціях № 23UA71U4 від 17.07.2023 року, № 23UA76U0 від 17.07.2023 року ціну товару в сумі 5088,00 Євро, відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) № U-02 від 26.06.2023, оскільки відповідно до умов Контракту № 15 від 15.06.2023 року, асортимент, точна кількість, ціна Товару і вид упаковки узгоджуються на кожну партію і вказуються в товаросупроводжувальних документах, що свідчить про виконання умов контракту № 15, та можливості встановлення ціни імпортованого товару.

Встановлені судом фактичні обставини дають підстави стверджувати, що позивачем разом з митною декларацією подано повний пакет документів, визначений ч.2 ст.53 МК України, які підтверджують митну вартість товару.

Натомість відповідач не довів, що подані у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за придбаний товар, а також те, що документи для підтвердження числових значень складових митної вартості надано не в повному обсязі та містять розбіжності та мають невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товару.

Митним органом не доведено, що товар, який імпортувався відповідно до митної декларації № UA408020/2023/041823 (на підставі якої здійснювалося коригування митної вартості товару), має аналогічну якість, фактуру з поставляємим позивачем товаром.

Таким чином, суд зазначає, що митний орган не може здійснювати коригування митної вартості товару на підставі інших митних декларацій, оскільки, не доведено, що імпортований позивачем товар і товар зазначений в митній декларації № UA408020/2023/041823 (на підставі якої здійснювалося коригування митної вартості товару) мають аналогічне маркування (якість, фактура і т.д.), що в свою чергу впливає на ціну товару.

Водночас, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Щодо доводів митного органу про зазначення в платіжному документі тільки «передоплата за фрукти та сушені фрукти згідно контракту» без вказання будь-якого іншого товаросупровідного документа відповідно до якого здійснювались платежі, суд зазначає наступне.

Загальні вимоги Національного банку України до порядку виконання платіжних операцій в іноземній валюті або банківських металах за рахунками користувачів платіжних послуг, які відкриті в надавачів платіжних послуг з обслуговування рахунку, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, яка не втратила чинності після введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції» визначає Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах затверджене постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 № 216 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.08.2022 № 189) (далі Положення № 216).

Згідно пункту 15 розділу ІІ Положення № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.

Судом встановлено, що в платіжній інструкції в іноземній валюті № 228 від 26.06.2023 вказано Контракт № 15 від 15.06.2023 на підставі якого здійснено купівлю та поставку заявленого до митного оформлення товару.

Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс самостійно не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18.

Отже, відсутність в платіжному документі вказівки на товаросупровідні документи прямо не передбачена законодавством та не може бути підставою для коригування митної вартості поряд з іншими поданими документами для підтвердження митної вартості товару за ціною договору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 53 МК України надання до митного органу банківських платіжних документів та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару не є безумовним або обов`язковим.

Отже, на момент митного оформлення товару декларант не був зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що підтверджують оплату товару.

Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відсутність в платіжному документі вказівки на товаросупровідні документи не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак відсутність посилання на інвойс чи проформу не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі №813/1755/17, від 29.07.2021 року у справі №380/6459/20.

Більш того, в порушення Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, жодним чином не обґрунтовано як не зазначення інвойсу або проформи в платіжному документі вплинуло на визначення митної вартості за основним методом.

Таким чином, суд критично оцінює зазначені відповідачем твердження.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15 висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Щодо застосування резервного методу, суд зазначає наступне.

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості, тому такий підхід для формування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості прямо суперечить наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17, та підтримана у постанові від 19.09.2022 у справі №1.380.2019.004890.

У постанові від 25.09.2020 у справі №810/2520/16 колегія суддів Верховного Суду погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів відповідач у своїх рішеннях не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

З оскаржуваного рішення вбачається, що джерелом коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів визначена митна декларація від 05.07.2023 № UA408020/2023/041823.

Проте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядними методами, що додатково свідчить про його необґрунтованість.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів від 18.07.2023 № UA209000/2023/000167/2 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Підставою для оформлення відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стало коригування Львівською митницею митної вартості товарів, заявлених декларантом у митній декларації № 23UA76U0 від 17.07.2023.

Зважаючи на те, що у процесі розгляду справи суд встановив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 від 18.07.2023 є протиправним та підлягає скасуванню, тож сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000168 є незаконною, а тому також підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю з урахуванням п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати оскаржуване позивачем рішення та картки відмови.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн і витрат пов`язаних з перекладом документів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатським об`єднанням «Галицька правнича група» в особі адвоката Крета Олега Ігоровича на підставі договору про надання правової допомоги № 2/1811 від 18.11.2022 (далі - договір) та ордеру серії ВС № 1226896 від 05.09.2023.

Згідно із п. 1.1 договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати необхідну замовнику правову допомогу зміст якої замовник та виконавець узгоджують додатково на умовах цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору, строки сплати винагороди (гонорару), яка оплачується виконавцеві за виконану роботу на підставі протоколів доручення, порядок її обчислення (погоджена вартість 1 (однієї) години роботи) внесення (авансування, оплата за результатом, тощо) погоджуються сторонами у протоколі доручення, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з протоколом доручення № 1/01082023/Л до договору № 2/1811 про надання правової допомоги від 18.11.2022, виконавець за дорученням замовника надає правову (правничу) допомогу наступного змісту: складання позовної заяви щодо оскарження карток відмови Львівської митниці: № UA209160/2023/000161, № UA209160/2023/000163, № UA209160/2023/000168, оскарження рішення про коригування митної вартості від 18.07.2023 № UA209000/2023/000167/2 та представництвом інтересів підприємства у Львівському окружному адміністративному суді. За надану правову (правничу) допомогу замовник виплачує виконавцеві винагороду (гонорар) з розрахунку 500,00 грн без ПДВ за одну годину роботи.

У заяві про стягнення витрат на правову допомогу (враховуючи уточнення затраченого часу) представник позивача зазначив, що на надання правової допомоги затрачено:

- підготовка позовної заяви - 2 робочих дні (14 год.), а саме: опрацювання додатків, розрахунок митної вартості, аналіз документів, складання та подання позовної заяви, аналіз справ та судової практики щодо застосування преференційного режиму;

- підготовка та подання відповіді на відзив Львівської митниці - 1 робочий день (8 год.).

Позивачем сплачено 7000,00 грн (авансово, як зазначає представник) за надання правової допомоги згідно з договором, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією № 1476 від 13.10.2023 на суму 7000,00 грн.

Доказів сплати (доплати) за надання правової допомоги згідно з договором в сумі 4000,00 грн матеріали справи не містять.

Львівською митницею подано заперечення на клопотання позивача про стягнення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки сума витрат позивача на професійну правничу допомогу неспівмірна з даною категорією спору та із виконаною адвокатом роботою.

З урахуванням того, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає можливим стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат пов`язаних з перекладом документів в сумі 7900,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

При цьому, частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд встановлює розмір витрат на залучення перекладача на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Витрати на залучення перекладача мають бути документально підтверджені та доведені договором, рахунками, платіжним документом про оплату таких послуг тощо.

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №160/7049/19, відповідно до яких склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач на підтвердження понесення витрат на послуги з перекладу надав акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 364/09 від 26.09.2023 і № 374/10 від 02.10.2023 ТОВ «Павтрейд» та платіжні інструкції № 1430 від 26.09.2023 і № 1458 від 02.10.2023.

Проте суд зазначає, що зі змісту вказаних документів неможливо встановити, які саме документи підлягали перекладу та зв`язок таких послуг із цією справою, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат, пов`язаних з перекладом документів в сумі 7900,00 грн з відповідача.

Відповідно до правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» (80200, Львівська область, м. Радехів, вул. Шухевича, буд. 1-А, кв. 3; ) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ) про скасування карток відмови та рішення про коригування митної вартості задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000161.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000163.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/000167/2 від 18.07.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2023/000168.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» () судовий збір у сумі 11861 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривень 57 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-ТРЕЙД» () понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 гривень відмовити.

У задоволені вимоги про стягнення витрат пов`язаних з перекладом документів в сумі 7900,00 гривень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна