Справа № 340/10498/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/10498/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відпровідач-2) про визнання протиправним дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:

1) визнати протиправним дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та скасувати рішення від 04.10.2023 № 91;

2) зобов`язати відповідача-2 зарахувати: до страхового стажу періоди з липня 2000 року по грудень 2003 року, з січня по грудень 2004 року, з липня по грудень 2022 року, з січня по липень 2023 року; до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 20.01.2005 по 24.03.2005, з 07.07.2015 по 31.01.2017, з 01.02.2017 по 29.06.2017; до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 01.07.2022 по 20.04.2023, повторно розглянути заяву від 27.09.2023 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.09.2003.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач-1 протиправно не зарахував періоди роботи до страхового та пільгового стажу, відповідно, протиправно відмовим у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Водночас, на думку позивача, належним способом захисту порушених прав буде зобов`язання відповідача-2 зарахувати до загального та пільгового стажу періодів його роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за заявою від 27.09.2023 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 (а.с.57-60, 71-74).

Дослідивши наявні в справі документи, судом встановлено наступне.

02.09.2023 позивачу виповнилося 55 років.

27.09.2023 позивачем подано до відповідача-2 заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.77-109), яку за принципом екстериторіальності розглянуто відповідачем-1.

Рішенням від 04.10.2023 № 91 відповідачем-1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Як зазначено у такому рішенні, пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 11 років 02 місяці 20 днів (в тому числі за стаж роботи за Списком № 1 03 роки 03 місяці 13 днів). За результатами розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом:

липня 2000 року - грудня 2003 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб;

січня- грудня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків;

липня - грудня 2022 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про сплату страхових внесків за нарахований період;

січня - квітня 2023 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків;

- до пільгового стажу не зараховано періоди роботи, згідно з довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній:

від 02.05.2023 № 187 за період роботи за Списком № 2 з 20.01.2005 по 24.03.2005, оскільки наявна перерва між атестаціями робочих місць за умовами праці від 30.03.1999 № 320 та від 25.03.2005 № 553;

від 12.03.2017 № 160/3 за період роботи за Списком № 2 з 07.07.2015 по 31.01.2017, оскільки не вірно зазначено посилання на Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, який не чинний на період роботи заявника;

від 28.04.2023 № 3/30/07 за період роботи за Списком № 2 з 01.02.2017 по 29.06.2017, оскільки в наказі про результати атестації робочих місць за умовами праці від 30.06.2017 № 3/59о відсутня інформація, що атестація проведена вперш;

за період роботи за Списком № 1 з 01.07.2022 по 20.04.2023, оскільки вищевказаний період не зараховано до страхового стажу (а.с.110-111).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Дане право деталізоване у Законах України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (також - Закон № 1058-IV).

Згідно п.2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону 1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 62 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1985 року вбачається, що у ній містяться записи, зокрема про те, що позивач з 01.11.1999 по 18.01.2005 працював в ЗОШ І-ІІІ ступенів с.Володимирівка робітником по обслуговуванню і поточному ремонту будівель (а.с.31-36).

Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.03.2016 також підтверджено, що позивач з 01.02.2017 по 20.04.2023 працював в ТОВ "Пром ремонти" слюсарем черговим та з ремонту устаткування п`ятого розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 9 РУ-3 та виробничої дільниці з ремонту устаткування № 4 (а.с.37-39).

Однак, в ході дослідження трудової книжки під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідач-1 у спірному рішенні не зазначив про будь-які, на його думку, недоліки такої трудової книжки.

За позицією відповідача-1 ці періоди трудової діяльності не були зараховані до страхового стажу, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків (сплату страхових внесків за нарахований період), зокрема за період липня 2000 року - грудня 2003 року, січня- грудня 2004 року, липня - грудня 2022 року, січня - квітня 2023 року.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено статтею 20 Закону № 1058-IV.

Абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Згідно до положень частини другої цієї статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст. 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство - страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні (перерахунку) пенсії позивача періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 22.11.2018 у справі № 242/4793/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 04.06.2019 у справі №235/900/17 та інших, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника (форма ОК-5)) відомостей про сплату підприємством - роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Отже, відмова відповідача-1 у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи позивача з липня 2000 року по грудень 2003 року, з січня по грудень 2004 року, з липня по грудень 2022 року та з січня по квітень 2023 року є неправомірною, оскільки сам факт офіційного працевлаштування позивача та трудової зайнятості у вищевказані періоди підтверджується відповідними записами в його трудових книжках.

Крім того, відповідачем-1 відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи позивача, згідно з довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній:

- від 02.05.2023 № 187 за період роботи за Списком № 2 з 20.01.2005 по 24.03.2005, оскільки наявна перерва між атестаціями робочих місць за умовами праці від 30.03.1999 № 320 та від 25.03.2005 № 553;

- від 12.03.2017 № 160/3 за період роботи за Списком № 2 з 07.07.2015 по 31.01.2017, оскільки не вірно зазначено посилання на Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, який не чинний на період роботи заявника;

- від 28.04.2023 № 3/30/07 за період роботи за Списком № 2 з 01.02.2017 по 29.06.2017, оскільки в наказі про результати атестації робочих місць за умовами праці від 30.06.2017 № 3/59о відсутня інформація, що атестація проведена вперше;

- за період роботи за Списком № 1 з 01.07.2022 по 20.04.2023, оскільки вищевказаний період не зараховано до страхового стажу.

Як зазначалось судом, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці трудова книжка має містити належним чином оформлені записи про займану посаду і період виконуваної роботи. Лише у випадку, якщо ці відомості у трудовій книжці не зазначені, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1985 підтверджено, що позивач працював у ВАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат":

- з 20.01.2005 по 01.07.2007 машиністом залізнично-будівельних машин 3 розряду залізничного цеху Петрівського кар`єру служби колії, дільниці механізації колійних робіт Управління залізничного транспорту;

- з 02.07.2007 по 30.09.2009 машиністом залізнично-будівельних машин 6 розряду залізничного дільниці механізації колійних робіт служби колії залізничного цеху Петрівського кар`єру Управління залізничного транспорту (а.с.33-34).

Згідно довідки ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" від 02.05.2023 №187 позивач працював повний робочий день на Криворізькому державному Центральному гірничо-збагачувальному комбінаті на гірничих роботах, що передбачено Списком № 2, розділу І, позиція 1.1а, затвердженого постановою КМУ №36 від 16.01.2003. Пільговий стаж за Списком № 2 становить 04 роки 08 місяців 12 днів (а.с.22).

Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.03.2016 підтверджено, що позивач працював у ТОВ "Промисловий ремонт":

- з 07.07.2015 по 11.10.2015 слюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 розряду пульпонасосної дільниці хвостового господарства ЦТВШГ;

- з 12.10.2015 по 19.09.2016 слюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 розряду пульпонасосної дільниці хвостового господарства ЦТВШГ;

- з 20.09.2016 по 31.01.2017 слюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 розряду пульпонасосної дільниці хвостового господарства ЦТВШГ (а.с.35-38).

Згідно довідки ТОВ "Промисловий ремонт" від 12.03.2017 № 160/3 у зазначений період позивач був зайнятий ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях діючих виробництв, основні робітники яких користуються правом на пільгове збереження за Списком № 2. За професією електрогазозварника пільговий стаж за Списком № 2 складає: 2015 рік 5 місяці 25 днів, за 2016 рік 12 місяців, за 2017 рік 1 місяць (а.с.27).

Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.03.2016 також підтверджено, що позивач працював у ТОВ "Промислові ремонти":

- з 01.02.2017 по 15.02.2019 слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 9;

- з 16.02.2019 по 20.04.2023 - слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 4 (а.с.38-39).

Згідно довідки ТОВ "Промислові ремонти" від 28.04.2023 № 3/30/07 у зазначений період позивач був зайнятий ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях основних виробництв, робітники яких користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 та Списком № 1. За професією слюсар черговий та з ремонту устаткування пільговий стаж за Списком № 2 складає: 2017 рік 11 місяці, за 2018 рік 12 місяців, за 2019 рік 1 місяць 15 днів (а.с.21).

Отже, стаж позивача за Списком №№ 1, 2 у вказані періоди підтверджений належними доказами.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці.

Зокрема, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до списку, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Так, 19.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі № 520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З огляду на викладене, відповідач-1 не довів законності відмови у зарахуванні вказаного вище стажу до пільгового стажу, тому суд дійшов висновку, що рішення відповідача-1 від 04.10.2023 № 91 про відмову у призначенні пенсії є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, то суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, за цих обставин, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву від 27.09.2023 року про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом щодо зарахування до страхового та пільгового стажу спірних періодів трудової діяльності позивача.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 (а.с.9а).

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.10.2023 № 91, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом щодо зарахування до страхового стажу періоди роботи: з липня 2000 року по грудень 2003 року, з січня 2004 року по грудень 2004 року, з липня 2022 року по грудень 2022 року, з січня 2023 року по квітень 2023 року; до пільгового стажу за Списком № 2: з 20.01.2005 року по 24.03.2005 року, з 07.07.2015 року по 31.01.2017 року, з 01.02.2017 року по 29.06.2017 року; до пільгового стажу за Списком № 1: з 01.07.2022 року по 20.04.2023 року; та записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.04.1985 року та серії НОМЕР_1 від 24.03.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО