Справа № 120/4696/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

16 квітня 2024 р. Справа № 120/4696/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про скасування права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про скасування права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії.

Зі змісту позову слідує, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з комунальним сільськогосподарським підприємством "Надія".

Під час розпаювання такого підприємства на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації № 185 від 09 червня 2003 року позивачка отримала земельну ділянку № 1212 площею 1,8784 гектари із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території села П`ятівка Гайсинського району Вінницької області за межами населеного пункту. Право власності ОСОБА_1 на таку земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності серії ВН № 050204 від 19 червня 2003 року, про що в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі зроблено запис № 1085.

З метою внесення відповідних відомостей про згадувану вище земельну ділянку до Національної кадастрової системи позивачка звернулася із заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у якій просила розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Проте їй відмовлено у встановленні меж земельної ділянки з тих підстав, що така земельна ділянка перетинається (накладається) з ділянкою з кадастровим номером :03:004:0308, власником якої є Вінницька обласна державна адміністрація (користувач - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України").

Окрім того, у позові зазначено, що відповідно до розпорядження Бершадської районної державної адміністрації № 192 від 09 жовтня 2000 року ОСОБА_1 видано сертифікат про право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах.

При цьому іншим розпорядженням Бершадської районної державної адміністрації № 185 від 09 червня 2003 року "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів П`ятківської сільської ради" розмір земельної частки (паю) змінено на 1,76 в умовних кадастрових гектарах.

За таких обставин представниця позивачки звернулася до суду з цим позовом з вимогами:

1) скасувати право власності її довірительки на земельну ділянку та на державну реєстрацію Державного акта серії ВН № 050204 від 19 червня 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1085;

2) зобов`язати Бершадську міську раду Гайсинського району Вінницької області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 1,76 гектар із земель запасу або вільних земель не наданих у власність або користування громадянам чи юридичним особам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату серії РН № 037141, що виданий відповідно до розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області 09 жовтня 2000 року № 192.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Визначаючись із тим, чи наявні ускладнення для прийняття позовної заяви до розгляду, що визначені частиною 1 статті 171 КАС України, зважаю на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 5 статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України наведено визначення термінів. Так, під адміністративною справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або ж інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Юрисдикція цивільних справ закріплена у статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, окрім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і вказані наслідки призвели до виникнення, зміни або ж припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер чи пов`язаний із реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) відповідних рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

При цьому відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу приписів частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, на переконання суду, вимога щодо скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не підсудна адміністративному суду, оскільки стосується майнових прав позивачки розпорядження своїм майном (земельною ділянкою або права на неї).

Разом із тим позовна вимога щодо зобов`язання виділити позивачці земельну частку (пай) підсудна адміністративному суду з огляду на таке.

Статтею 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) (далі - Закон № 899-IV) визначено, що підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

За статтею 5 Закону № 899-IV передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

- приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

- розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Також питання щодо застосування норм Закону № 899-IV було предметом дослідження в ході судового розгляду Верховним Судом справи № 360/1498/19. Так, суд касаційної інстанції в постанові від 26 лютого 2020 року сформулював такий висновок (дослівно):

"Власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до Селищної ради відповідну заяву.

За результатом розгляду заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) Селищна рада, реалізуючи надані їй повноваження, приймає рішення щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), що є підставою для звернення до землевпорядної організації та укладення договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання заявником Витягу з Державного земельного кадастру та здійснення ним реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У випадку ж, якщо заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) подані більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства, то прийняттю рішення передуватиме процедура, визначена у статтях 7-10 Закону № 899-IV, а саме: прийняття Селищною радою рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); погодження Селищною радою проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), розробленого суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, і його затвердження на зборах більшістю власників земельних часток (паїв), оформлення цих дій відповідним протоколом; здійснення Селищною радою розподілу (за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування) земельних ділянок за місцем їх розташування на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); оформлення результатів розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) відповідним протоколом і його затвердження Селищною радою.

Таким чином, для виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) особа має отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку та подати до селищної ради заяву про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості).

Після цього закінчення процедури виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) залежить виключно від селищної ради, яка має замовити проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), погодити розроблений суб`єктом господарювання проект землеустрою, організувати затвердження проекту на зборах більшістю власників земельних часток (паїв), а також здійснити розподіл земельних ділянок за місцем їх розташування за згодою власників земельних часток (паїв) або шляхом жеребкування, оформити всі ці дії протоколами та затвердити результати розподілу.

Закон № 899-IV не визначає підстав, за яких селищна рада може відмовити власнику сертифікату на право на земельну частку (пай), який подав заяву, у виділенні йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки.

Відтак вимога щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності щодо виділення земельної частки (паю) підсудна адміністративному суду.

Таким чином, позовна заява містить вимоги, які повинні розглядатися за правилами різного судочинства (вимога щодо скасування права власності на земельну ділянку в порядку цивільного судочинства, а вимога, яка стосується виділення земельної частки (паю) в порядку адміністративного судочинства).

Разом із тим відповідно до частини 6 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Водночас підстави для повернення позовної заяви позивачеві визначені частиною 4 статті 169 КАС України.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

На підставі викладеного, а також враховуючи, те що представницею позивачки заявлені позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, і при цьому відсутні підстави для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України (в частині роз`єднання вимог), тому позовна заява підлягає поверненню позивачці.

Відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про скасування права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович