Справа № 400/2722/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 р. № 400/2722/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5,м. Миколаїв,54001,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з вимогами: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування позивачу до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально - виконавчій службі з 10.08.2011 по 04.10.2023; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2011 по 04.10.2023

Свої позовні вимоги, ОСОБА_1 обґрунтував тим, що в період з 10.08.2011 по 04.10.2023 проходив службу в Державній виконавчій службі України, зокрема в ДУ "Миколаївській слідчий ізолятор". На час звільнення з посади начальника соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", позивач мав вислугу років 12 років 01 місяць 24 дні у календарному обчисленні та 15 років 3 місяці 24 дні у пільговому обчисленні. З жовтня 2023 року, позивач проходить службу в поліції, на посаді поліцейського водія взводу №2 роти конвойної служби , та дізнався, що у стаж служби в поліцію не було враховано час його служби в Державній виконавчій службі України. 09.02.2024 позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо зарахування йому до вислуги років у поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. На звернення позивача, відповідач відповів відмовою. Позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчо врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічну умови, порядок та підстав дисциплінарної відповідальності визнанні законодавцем тотожними умовами проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань. З огляду на вищевикладене в правовому аспекті служба в органах внутрішніх справ є аналогічною службою персоналу органів і установ виконання покарань.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував посиланням на ст.78 Закону України «Про Національну поліцію», яка передбачає вичерпний перелік служб, проходження яких, враховується у стаж служби в поліції. У ст.78 Закону, відсутнє посилання на службу в органах та установах виконання покарань, а за таких обставин, у відповідача немає підстав для врахування вислуги років позивача у цих органах і установах до стажу служби в поліції.

Позивач надав відповідь на відзив, де повторив свої аргументи про відповідність служби осіб рядового та начальницького складу органів і установ виконання покарань та необхідність зарахування час цієї служби до стажу служби в поліції. Також, позивач послався на відповідну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20.10.2022 у справі 160/11127/20.

Відповідач в свою чергу надав заперечення на відповідь на відзив, у яких не визнав пояснення позивача, викладені у відповіді на відзив, та просив відмовити в задоволенні позову.

Суд розглянув справу 17.04.2024 в порядку передбаченому ч.5 ст.262 КАС України, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 10.08.2011 по 04.10.2023 у Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме у Державній установі "Миколаївській слідчий ізолятор" .

Наказом від 03.10.2023 №100/ос-23 позивача звільнено з посади начальника соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи "Миколаївській слідчий ізолятор".

На момент звільнення вислуга років у календарному обчисленні в органах і установах виконання покарань у ОСОБА_1 склала 12 років 01 місяць 24 дні.

Згідно наказу №729 о/с від 02.10.2023 ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 05.10.2023.

09.02.2024 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до керівництва ГУНП в Миколаївській області з вимогою здійснити перерахунок його стажу служби в поліції, зарахувавши до нього вислугу років за час проходження служби в Державній установі "Миколаївській слідчий ізолятор".

12.03.2024 листом за №1651/05/14-2024 ГУНП в Миколаївській області відмовило у зарахуванням часу проходження служби в органах і установах виконання покарань до стажу служби в поліції, з посиланням на ст.78 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Таким чином, суд погоджується з аргументами позивача, що законодавець у ст.78 Закону, не передбачив зарахування у стаж служби в поліції, час служби в органах і установах виконання покарань.

Разом з тим, Верховним Судом у постановах від 20.10.2022 у справі №160/11127/20 та від 01.08.2023 у справі №240/30024/21, сформульована правова позиція, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Крім того, аналогічного висновку, про необхідність зарахуванням до стажу служби в поліції, час проходження службу у податкової міліції (якої також не має у ст.78 Закону), прийшов Верховний Суд у постановах від 07.10.2020 у справі №826/16143/18, від 13.08.2021 у справі № 440/1564/20, від 11.11.2021 у справі № 280/1546/21, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючі одностайність правових позицій Верховного Суду про необхідність врахування стажу служби в органах і установах державно-виконавчої служби до стажу служби в поліції, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправною відмову у цьому зарахуванні, та зобов`язання ГУНП в Миколаївській області зарахувати цей час до стажу служби в поліції.

Позов задовольнити повністю.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5,м. Миколаїв,545) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо неврахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2011 по 04.10.2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, Миколаїв, 54001, ) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу службу у поліції період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.08.2011 по 04.10.2023 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5,м. Миколаїв,545) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн двадцять коп) гривень.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 17.04.2024