Справа № 460/3013/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
17 квітня 2024 року м. Рівне №460/3013/24
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Друзенко Н.В., після одержання позовної заяви
доПриватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни
про визнання дій протиправними, скасування постанов та зобов`язання вчинення певних дій, -
20.03.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області - Ярмошевич Наталії Олексіївни про визнання неправомірними дій у виконавчому провадженні №67982682 від 22.12.2021, скасування постанови про опис та арешт майна від 03.03.2023 у ВП №67982682; скасування постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 28.03.2023 у ВП №67982682; визнання неправомірними дій щодо передачі майна на реалізацію у ДП «СЕТАМ»; зобов`язання скасувати реєстрацію лота на торгах у ДП «СЕТАМ»; зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №67982682 від 22.12.2021.
Ухвалою від 21.03.2024 позовну заяву залишено без руху, з огляду на те, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі 4844,80 грн. та заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску. Одночасно судом витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області - Ярмошевич Наталії Олексіївни докази направлення/вручення ОСОБА_1 оскаржуваних постанов.
Позивач ухвалу від 21.03.2024 отримав 05.04.2024, а 16.04.2024 подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи №460/3013/24 квитанції про сплату судового збору з додаванням оригіналу квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №69 від 15.04.2024 на суму 4844,80 грн.
Разом з тим, ні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, ні доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, ОСОБА_1 не подав.
За змістом частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга цієї статті).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті).
В свою чергу, за правилами частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, судом встановлено, що принаймні з 26.06.2023 ОСОБА_1 мав доступ до усіх правових актів індивідуальної дії, що ухвалені та ухвалюються приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області - Ярмошевич Н.О. в рамках виконавчого провадження №67982682.
Дана обставина підтверджується і змістом позовної заяви ОСОБА_1 , позаяк інформацію про дати і суть постанов, які виносилися в рамках відповідного виконавчого провадження він міг дізнатися з автоматизованої системи виконавчого провадження лише при умові наявності ідентифікатора доступу до такого виконавчого провадження.
Таким чином позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду.
Заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду ОСОБА_1 не подав. Про існування будь-яких перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом не повідомляв.
Суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, сам позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Також суд звертає увагу, що метою встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом є дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Фактичні обставини та наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що позивач мав достатній час для реалізації права на звернення до суду у встановлені строки, при цьому матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом, та позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Сполученого Королівства», справа «Девеер проти Бельгії»).

Також Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (справа «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд пропонував позивачу надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду. Однак такі докази ОСОБА_1 надані не були.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві у відповідності до вимог статті 123 та 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду не подано особою в наданий судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За змістом пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

А в силу вимог пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011, у разі повернення заяви або скарги, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

З огляду на відсутність відповідного клопотання, питання про повернення судового збору наразі судом не вирішується.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 248, 256, 287, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області - Ярмошевич Наталії Олексіївни про визнання неправомірними дій у виконавчому провадженні №67982682 від 22.12.2021, скасування постанови про опис та арешт майна від 03.03.2023 у ВП №67982682; скасування постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 28.03.2023 у ВП №67982682; визнання неправомірними дій щодо передачі майна на реалізацію у ДП «СЕТАМ»; зобов`язання скасувати реєстрацію лота на торгах у ДП «СЕТАМ»; зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №67982682 від 22.12.2021,- повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 17 квітня 2024 року

Суддя Н.В. Друзенко