Справа № 120/931/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р. Справа № 120/931/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності та дій протиправними і зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності та дій протиправними і зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 30.01.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

13.02.2024 на виконання вимог ухвали суду, від позивача надійшли уточнена позовна заява, за вимогами якої останній просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо затягування розгляду документів та передачі їх на розгляд до військової частини НОМЕР_1 стосовно його звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 8 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, яка не має інших осіб, які можуть здійснювати за нею такий догляд;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови та перешкоджанню у звільненні його з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 8 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, яка не має інших осіб, які можуть здійснювати за нею такий догляд;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити його з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 8 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, яка не має інших осіб, які можуть здійснювати за нею такий догляд;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , та вчинити інші дії передбачені законодавством.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він призваний на військову службу за мобілізацією та наразі проходить таку на посаді водія 1 відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_2 , яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 . Вказує, що його рідний брат є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду, що підтверджується висновком ЛКК, при цьому не має інших осіб, які можуть здійснювати за ним догляд. Наведене, на думку позивача, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є безумовною підставою для звільнення його з військової служби. У зв`язку із цим ним 24.10.2023 був поданий рапорт про звільнення разом із усіма необхідними документами. Лише 25.12.2023 його представником отримана відповідь від військової частини НОМЕР_1 з якої вбачається, що йому відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку з не підтвердженням наявності передбачених п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстав, а саме недоведеності належними доказами обставин необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи та ненаданням документів, що свідчать про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за вказаною особою. Таку відмову позивач вважає неправомірною, що й спонукало його звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.02.2024 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

04.03.2024 до суду через систему «Електронний суд» від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що на підтвердження підстав для звільнення позивачем не надано висновку лікарсько-консультативної комісії за відповідною формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я, а в наданій довідці до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 (брата позивача) не зазначено про його потребу в постійному догляді. Відтак відповідач робить висновок, що наявність у брата позивача інвалідності ІІ групи не є достатньою підставою для звільнення його з військової служби за нормами п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Втім, вказаний відзив суд не може прийняти до уваги як належну заяву по суті справи, позаяк всупереч п. 2 ч. 4 ст. 162, ч. 9 ст. 44 КАС України відповідачем не надано суду доказів направлення копії такого відзиву іншим учасникам справи (позивачу та військовій частині НОМЕР_2 ).

Від іншого відповідача військової частини НОМЕР_2 у встановлений судом строк відзиву не надходило.

Враховуючи вищевикладені обставини та беручи до уваги положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу на посаді водія відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_2 , яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 .

Рідний брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №503212 від 18.09.2023 є інвалідом ІІ групи, інвалідність якого встановлена на строк до 01.10.2024. А згідно висновку № 740 із постанови лікарсько-консультативної комісії Савранського району від 20.09.2023 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Позивач зазначає, що інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 не має, позаяк проживаючі з ним його батьки: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (мати) є пенсіонерами, тобто непрацездатними особами, та самі згідно висновків ЛКК потребують постійного стороннього догляду.

Рішенням виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області № 11/12 від 12.10.2023 позивача ОСОБА_1 призначено помічником особи з інвалідністю ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач вважає, що з 12.10.2023 у нього настала необхідність здійснення постійного догляду за його братом.

24.10.2023 позивачем був підготовлений рапорт про звільнення його з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який засобами поштового зв`язку був направлений до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки, як зазначає позивач, у зв`язку з направленням його на військові навчання до Румунії, він не мав можливості звернутися до безпосереднього командира військової частини НОМЕР_2 .

Надалі, 29.11.2023 позивач уже звернувся до свого безпосереднього командира командира кулеметного взводу військової частини НОМЕР_2 із рапортом про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи.

До поданого рапорту та на підтвердження підстав для звільнення з військової служби позивач з поміж інших документів також надав:

- копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №503212, видану 18.09.2023 Обласною медико-соціальною комісією № 1 Одеського обласного центру медико-соціальних експертиз відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю другої групи;

- копію висновку № 740 із постанови лікарсько-консультативної комісії Савранського району від 20.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_3 , виданого 25.09.1989 Савранським райвиконкомом Одеської області, відповідно до якого батьками ОСОБА_1 (Позивача) є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серія НОМЕР_4 , виданого 20.10.1983 Савранським райвиконкомом Одеської області відповідно до якого батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- довідку № 909 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видану 26.08.2023 виконавчим комітетом Савранської селищної ради Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають за однією адресою;

- копію рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 12.10.2023 № 11/12 згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначено помічником фізичної дієздатної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки.

Як слідує із листа-відповіді військової частини НОМЕР_2 від 19.12.2023 № 2352, вказаний рапорт позивача про звільнення з військової служби був отриманий групою персоналу військової частини НОМЕР_2 29.11.2023. Однак, так як відповідно до пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, рішення щодо звільнення військовослужбовців з військової служби не входить до повноважень командира військової частини НОМЕР_2 , тому подання на звільнення було передано і отримано військовою частиною НОМЕР_1 06.12.2023.

За результатами розгляду відповідного рапорту, позивач отримав відповідь командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2023 №7839, якою відповідачем було повідомлено, що за результатами розгляду зазначених документів командуванням військової частини не вбачається підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з огляду на недоведеність обставин необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідач зазначив, що необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи віком понад 18 років має бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії і не може бути підтверджена іншими документами. Проте, надана копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №503212 від 18.09.2023 не містить висновку про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду і документів, що свідчать про відсутність інших осіб, який можуть здійснювати такий догляд за вказаною особою, до рапорту не додано.

Позивач, не погодившись з вказаною відмовою відповідача, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.92 N 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон N 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону N 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону N 2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України N 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє до тепер.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" N 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону N 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Як з`ясовано судом, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із оскарженням дій відповідачів, що виразились у відмові звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за його братом інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 та відсутністю інших осіб, хто міг би здійснювати такий догляд.

При цьому свою незгоду з такою відмовою позивач обґрунтовує тим, що надані ним документи, а саме довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №503212 від 18.09.2023 про встановлення ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності; висновок № 740 із постанови лікарсько-консультативної комісії Савранського району від 20.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду; рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 12.10.2023 № 11/12 згідно якого позивача ОСОБА_1 призначено помічником фізичної дієздатної особи ОСОБА_2 підтверджують необхідність здійснення саме ним постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_2 .

Водночас відповідач військова частина НОМЕР_1 вважає, що необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю, як умова звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII, має бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, і не може бути підтверджена іншими документами (зокрема висновком ЛКК № 740 від 20.09.2023, який був наданий позивачем).

Отже, спірним у цьому спорі є питання щодо допустимості висновку № 740 із постанови лікарсько-консультативної комісії Савранського району від 20.09.2023 як і інших наданих позивачем доказів на підтвердження необхідності здійснення останнім постійного догляду за своїм рідним братом ОСОБА_2 , який являється інвалідом ІІ групи.

Тому, в межах цього спору важливим є дослідження питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи.

Суд зазначає, що правовий висновок відносно вказаного питання висловлений Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року у справі N 120/1909/23, у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23, який враховується судом згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при розгляді цієї справи.

Зокрема, серед іншого, Верховним Судом у вказаних рішеннях зазначено, що визначення терміну "медичний висновок" наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я" від 18.09.2020 N 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 N 705, термін "медичний висновок" вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 N 337, термін "медичний висновок" визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 N 1317 (далі - Положення N 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення N 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, Верховний Суд зазначив таке.

Положенням N 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення N 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення N 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Суд враховує, що поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 N 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 N 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу III цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу IV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 N 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 N 407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації N 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі".

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 N 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 N 667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання", в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Верховний Суд зазначив про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

В той же час Верховний Суд в п. 66 постанови від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 чітко резюмував, що з аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням N 1317, необхідно дійти висновку про те, що саме медико-соціальна експертна комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

У той же час щодо осіб, які не відносяться до цих категорій (тобто не є інвалідами), але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то Верховний Суд зробив висновок, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою N 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг. Крім того, лікарсько-консультативні комісії також вправі надавати висновок щодо потреби постійного стороннього догляді за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (наказ МОЗ від 31.07.2013 N 667).

Таким чином із вищевикладеного суд доходить висновку, що Закон N 2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини (необхідність постійного стороннього догляду за особою). Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України та інших правових актів розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Так, повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №503212, виданої 18.09.2023 обласною медико-соціальною комісією № 1 Одеського обласного центру медико-соціальних експертиз, ОСОБА_2 (рідний брат позивача), ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дійсно особою з інвалідністю другої групи, інвалідність якому встановлена строково до 01.10.2024.

Також відповідно до довідки обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 серії 12 ААА № 058122 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_2 визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 70 відсотків.

Проте дослідивши зміст вказаних документів, які були подані позивачем до свого рапорту про звільнення з військової служби, судом з`ясовано, що відповідні довідки медико-соціальної експертної комісії не містять висновків про необхідність ОСОБА_2 , як особі з інвалідністю ІІ групи, потреби в постійному сторонньому догляді.

Натомість, наданий позивачем висновок № 740 із постанови лікарсько-консультативної комісії Савранського району від 20.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, не є належним документом, яким можливо підтвердити таку обставину (здійснення постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи) в цілях застосування положень підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону N 2232-XII. Оскільки, як вже наголошувалось судом вище, щодо даної категорії осіб (осіб з інвалідністю) таким документом має бути висновок медико-соціальної експертної комісії, до повноважень якої згідно Положенням N 1317 належить визначення потреби в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності (тобто тим категоріям осіб, до яких належить ОСОБА_2 ).

Також із долучених до позовної заяви доказів судом не встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, у зв`язку з чим є підстави для оформлення відповідного висновку ЛКК згідно приписів наказу Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 N 667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання".

Враховуючи вищевикладені обставини суд погоджується із доводами військової частини НОМЕР_1 , які викладені у листі-повідомленні від 20.12.2023 № 7839, що на підтвердження підстав для звільнення позивача з військової служби за п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII останнім не надано належних доказів у визначеній законом формі та виданих компетентними на те медичними органами про необхідність потреби ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю ІІ групи з втратою професійної працездатності в 70 відсотків, в постійному сторонньому догляді.

Тому, той факт, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, за відсутності таких документів, не є підставою для звільнення позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за цієї особою.

Стосовно довідки обласної МСЕК № 1 серії 12ААА № 058122 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, то суд вважає за необхідним зазначити, що в даній довідці вказано відсоток втрати працездатності ОСОБА_2 , а не здатності до самообслуговування та потребу у постійному догляді.

Відповідно до п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/o «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.09.2012 за № 1514/21826, дана довідка заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків.

Така довідка складається для визначення державними органами необхідних видів медичної і соціальної допомоги та призначення відповідних виплат, і не встановлює потребу в постійному догляді.

Також щодо рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області ради від 12.10.2023 № 11/12 про призначення та реєстрацію ОСОБА_1 помічником фізичної дієздатної особи ОСОБА_2 то необхідно відмітити, що за статтею 78 Цивільного кодексу України дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення.

Тобто, дане рішення також не встановлює необхідності здійснення постійного догляду позивачем за його братом ОСОБА_2 в цілях вирішення питання щодо його звільнення з військової служби.

За наведених вище обставин суд доходить висновку, що військова частина НОМЕР_1 при розгляді питання щодо звільнення позивача з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону N 2232-XII та приймаючи рішення про відмову у задоволенні його рапорту діяла правомірно, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Відносно позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 , то суд звертає увагу, що згідно з підпунктом 2.2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі - Положення), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених ч. 3, п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 5 та п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Оскільки позивач має військове звання солдат, то прийняття рішення про звільнення його з військової служби належить до повноважень командира бригади в якій він проходить військову службу.

В даному випадку сторонами спору не заперечується та обставина, що військова частина НОМЕР_2 не є бригадою та підпорядкована військові частини НОМЕР_1 , яка за своєю штатною структурою є бригадою, про що і сам позивач зазначив у своєму позові.

Відповідно, як слідує із листа військової частини НОМЕР_2 від 19.12.2023 № 2352, рапорт позивача про звільнення з військової служби був отриманий військовою частиною НОМЕР_2 29.11.2023 (копія рапорту з відміткою про отримання наявна в матеріалах справи), та переданий на розгляд за належністю до командування військової частини НОМЕР_1 06.12.2023. При цьому, як зазначає відповідач, до 29.11.2023 інших рапортів від ОСОБА_1 група персоналу військової частини НОМЕР_2 не отримувала.

Отже, рапорт позивача від 29.11.2023 відповідно до п.п. 2 п. 225 Положення, був переданий для розгляду та прийняття рішення саме командуванню військової частини НОМЕР_1 , якою він і власне був розглянутий, про що позивача повідомлено листом від 20.12.2023 за № 7839.

Таким чином військова частина НОМЕР_2 виконала покладений на неї обов`язок щодо передачі рапорту та доданих документів для розгляду та прийняття рішення до військової частини НОМЕР_1 , як органу військового управління, наділеного повноваженнями на звільнення з військової служби військовослужбовців у військовому званні «солдат».

Враховуючи наведене, в суду відсутні підстави для висновку щодо протиправної бездіяльності/дій як військової частини НОМЕР_2 так і військової частини НОМЕР_1 з приводу розгляду рапорту позивача про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Відповідно, в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд вважає заявлений адміністративний позов таким, в задоволенні якого необхідно відмовити.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за наявності передбачених п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстав та доказів, які підтверджують відповідні обставини.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати згідно ст. 139 КАС України присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17.04.24.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

Відповідач 1: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄРДПОУ: НОМЕР_6 );

Відповідач 2: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович