Справа № 120/18214/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18214/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

15 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати з 01 квітня 2019 року пенсію ОСОБА_2 , виходячи з 85% грошового забезпечення, на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) довідки № ХЛ59391 від 20 жовтня 2021 року, з врахуванням при її обчисленні у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262- ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

23 березня 2022 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/18214/21-а.

31 січня 2024 року представницею ОСОБА_1 подано до суду заяву про заміну стягувача у виконавчому листі правонаступником. Подана заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Отже, згідно з наведеними вище приписами суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Довідкою приватного нотаріуса Вірської А.І. № 2/02-14 від 11 січня 2024 року підтверджується те, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 на все його майно. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 належить до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, та звернулася до пенсійного органу у встановлений строк із заявою в порядку статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тому вона має право на отримання недоотриманих сум пенсії її покійним чоловіком.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду суду від 14 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про заміну стягувача у виконавчому листі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення процесуального питання.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 , починаючи з 29 листопада 2003 року, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

25 жовтня 2021 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якій просив провести перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № ХЛ59391, що видана ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 20 жовтня 2021 року.

Проте листом від 01 листопада 2021 року пенсійний орган відмови у здійсненні такого перерахунку.

Не погодившись із такими діями пенсійного органу, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати з 01 квітня 2019 року пенсію ОСОБА_2 , виходячи з 85% грошового забезпечення, на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) довідки № ХЛ59391 від 20 жовтня 2021 року, з врахуванням при її обчисленні у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , починаючи з 01 квітня 2019 року.

В той же час, як слідує із листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 грудня 2023 року, у пенсійного органу внаслідок проведеного перерахунку виникла заборгованість у сумі 312787,23 гривень.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17 травня 2023 року серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 на все майно, що йому належало, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Вірської А.І. № 2/02-14 від 11 січня 2024 року.

Вказані обставини, з огляду на приписи статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ст. 379 КАС України, слугували підставою для звернення ОСОБА_1 з заявою про заміну стягувача правонаступником у виконавчому листі № 120/18214/21-а, що виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 23 березня 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені ОСОБА_2 у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна сторони у виконавчому листі не є належним способом захисту прав заявниці. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 16 травня 2023 року у справі № 420/288/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 420/16546/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 420/18164/23, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21, від 08 лютого 2024 року у справі № 420/5064/22.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із ч.1, 2 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно із ч.1 ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч.1 ст.61 даного Закону, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Зміст ст.61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтями 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України, в свою чергу, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї.

Отже, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Тобто у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Так, судом першої інстанції вірно враховано, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені ОСОБА_2 у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна сторони у виконавчому листі не є належним способом захисту прав заявниці.

Щодо посилання апелянта на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 07.03.2019 у справі № 617/7748/12, від 16.03.2020 у справі №673/544/19 від 09.06.2021 у справі №1718/2-а-1901/11, то колегія суддів враховує іншу позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 16 травня 2023 року у справі № 420/288/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 420/16546/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 420/18164/23, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21, від 08 лютого 2024 року у справі № 420/5064/22, яка є релевантною до обставин даної справи.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.325 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.