Справа № 609/243/24
Суддя: Катерняк О. М.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/243/24

2-а/609/2/2024

16 квітня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді: Катерняк О.М.

за участю: секретаря судового засідання Мацишиної Г.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції в Тернопільській області

вимоги позивача: про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

учасники справи не з`явились,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 19 лютого 2024 року адвокат Никитюк Ростислав Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363045 від 02 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

2. Позов обґрунтовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1363045 від 02.02.2024, складеною старшим сержантом поліції Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області ОСОБА_2 , позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Позивачу інкриміновано порушення п. 9.2.б ПДР Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом. В позовній заяві зазначено, що дійсно 02.02.2024 позивач був зупинений працівником поліції, після чого йому повідомлено, що він нібито порушив правила дорожнього руху та не подав сигнал повороту при здійсненні повороту. Так, згідно з п. 33 ПДР України «Дорожні знаки», знак 2.3 «Головна дорога» надає право першочергового проїзду нерегульованих перехресть. Знак встановлюється безпосередньо перед перехрестям, а також на початку головної дороги. Знак обов`язково повторюється з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги» перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок, а також перед перехрестям зі складним плануванням.

Наголошує, що на зазначеній ділянці дороги, в напрямку руху автомобіля під керуванням позивача, відсутні будь-які дорожні знаки, в тому числі знаку 2.3 «Головна дорога», з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги». Вказане свідчить про те, що ділянка дороги, по якій рухався позивач, є вигином, тобто зміною напрямку самої дороги в плані, а не зміною напрямку руху автомобілів, які по ній рухаються, що не зобов`язує водія включати світлові покажчики поворотів при проїзді цього вигину. Таким чином з урахуванням вимог діючих Правил дорожнього руху України, позивач не мав обов`язку вмикати світловий покажчик повороту, оскільки фактично поворот (тобто зміну напрямку руху праворуч чи ліворуч), розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом він не здійснював, так само не здійснював перестроювання, а тому в даному випадку не вбачається порушення позивачем п. 9.2 «б» ПДР України.

З цих підстав, з вищевказаною постановою позивач категорично не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення до закриття, оскільки жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення працівники поліції не представили.

3. 04 березня 2024 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на адресу суду надійшов відзив на позов. З даним позовом не погоджується. Зазначає, що 02 лютого 2024 року близько 22 год. 03 хв. по вул. Базарній в м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області, позивач керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Під час здійснення патрулювання поліцейськими Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області було помічено даний транспортний засіб, який при повороті в м. Кременець, Тернопільської області, не ввімкнув покажчик повороту. Тому ними було прийнято рішення про з`ясування обставин здійснення позивачем даного правопорушення. Вказує, що твердження позивача про те, що ділянка дороги, по якій він рухався є вигином, вважає такими, що не відповідають дійсності, спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та повністю спростовуються відео, які додаються до відзиву.

Відтак, враховуючи вище зазначене порушення поліцейським Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено на позивача постанову серії ЕНА №1363045 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Крім того, згідно ст. 266 КУпАП на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager». Внаслідок чого на позивача було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискредиційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР України, маючи відповідні повноваження зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підстав для умисного спотворення обставин події у працівників поліції не було.

Вважає, що позивач дійсно допустив порушення ПДР, тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, тому позов до задоволення не підлягає.

4. 12 березня 2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Никитюка Р.І. до суду надійшли додаткові доводи з приводу надходження відзиву на позов. Представник позивача вважає, що долучені відеозапис з реєстратора службового автомобіля та інші відео є недопустимим доказом з огляду на те, що в графі оскаржуваної постанови ЕНА №1363045 від 02.02.2024 «До постанови додаються»: відсутні записи. Вказує, що згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. В разі відсутності в оспорюваній постанові посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото фіксацію чи відеозапис, така фото фіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАСУ, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

5. Крім того, 02 квітня 2024 року та 15 квітня 2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Никитюка Р.І. надійшли додаткові доводи. Так, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п.п. 9.2 б) ПДР України в частині не ввімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку при повороті. Однак, як вбачається із долученого відповідачем відеозапису та із твердженням самого позивача, позивач не здійснював жодного повороту, а здійснив виїзд на зустрічну смугу дороги. Відповідно до п. 11.3 ПДР України визначено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. Відтак, ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу на зустрічній смузі дороги, тобто жодного повороту він не здійснював. Таким чином, поліцейським під час складання оскаржуваної постанови повинен був притягнути ОСОБА_1 до відповідальності саме за п. 9.2 а) ПДР України, адже позивач саме перед зупинкою транспортного засобу, а не поворотом не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку, а отже, поліцейським невірно кваліфіковано об`єктивну сторону правопорушення, що є підставою для скасування постанови, оскільки позивач не порушував вимоги п. 9.2 б) ПДР України, а здійснив порушення вимог саме п. 9.2 а) ПДР України. Наголошує, що невірна кваліфікація об`єктивної сторони адміністративного правопорушення цілком логічно завершується неправильним застосуванням норм матеріального права, що є грубим порушенням.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

6. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

7. Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року, після усунення позивачем недоліків, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 07 березня 2024 року.

8. Ухвалою суду від 07 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 02 квітня 2024 року за клопотанням представника позивача.

9. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 16 квітня 2024 року.

10. Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю.

У своєму відзиві на позов відповідач також просив проводити розгляд справи у відсутності їх представника.

11. Відповідно до ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

12. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

13. Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363045 від 02.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 02 лютого 2024 року о 22:03:59 в м. Кременець по вул. Базарна, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в розмірі 510 грн.

14. В судовому засіданні було оглянуто диск з відеоматеріалами події, яка мала місце 02.02.2024, наданий відповідачем разом із відзивом на позов. На диску містяться, зокрема: два файли WhatsApp з відеореєстратора патрульного автомобіля та вісім файлів з нагрудної камери поліцейського. Так, у файлі WhatsApp 2024-02-28 at 12.22.45 міститься відео, де чітко проглядається, що водій автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу дороги та здійснив зупинку транспортного засобу біля лівого краю проїзної частини, не подавши лівий світловий покажчик повороту відповідного напрямку (2024-02-02 22:01:33). У файлі міститься відео з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксована розмова поліцейського з порушником, а саме працівник поліції вказує на виїзд водієм на смугу зустрічного руху без ввімкнення відповідного повороту. Водій з даним порушенням погодився, пояснив, що мав намір зупинитись на цій стороні дороги, щоб купити собі кави (2024/02/02-21:54:31). Наступні файли містять інформацію про складання протоколу про адміністративне правопорушення та інші дії.

ІV. Оцінка Суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

15. Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

17. Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

18. За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

19. За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

20. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 02 лютого 2024 року о 22:19 год. поліцейським Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363045, згідно якої ОСОБА_1 02.02.2024 о 22:03 в м. Кременець вулиця Базарна керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2 б ПДР порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що не вчиняв інкриміноване йому порушення вимог п.п. 9.2 б) ПДР України в частині не увімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку при повороті, а фактично виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зупинку, а також те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права без зазначення у ній доказів, які додаються до постанови, тобто висновки працівника поліції є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

22. Відповідно до приписів ч.2 ст.122 КУпАП відповідальність за зазначеною статтею настає у разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

23. Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

24. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

25. За змістом ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", п 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

26. Відповідно до п. 9.1 ПДР України визначено, що попереджувальними сигналами є:

- сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою;

- звукові сигнали;

- перемикання світла фар;

- увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби;

- увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда;

- увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

27. Згідно до п. 9.2 б передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловим покажчиком повороту відповідного напрямку: б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вбачається із фабули постанови про накладення адміністративного стягнення, то ОСОБА_1 інкримінують порушення вимог п.п. 9.2 б ПДР України, а саме не ввімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку при повороті. Однак, із долученого відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля та з відеозапису із нагрудної камери поліцейського слідує, що ОСОБА_1 виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зупинку автомобіля, про що фактично поліцейський пояснює позивачу, тобто не здійснював жодного повороту, а здійснив виїзд на зустрічну смугу дороги. Як зазначає позивач в позовній заяві, ділянка дороги, по якій рухався позивач, є вигином, тобто зміною напрямку самої дороги в плані, а не зміною напрямку руху автомобілів, які по ній рухаються, що не зобов`язує водія включати світлові покажчики поворотів при проїзді цього вигину.

28. Відповідно до п. 11.3 ПДР України визначено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

29. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

30. За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

31. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, аналіз вказаної норми свідчить про те, що в даному випадку слід з`ясувати чи здійснював згідно з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 маневр повороту та чи подав останній сигнал покажчика повороту відповідного напрямку.

Так, як слідує з додаткових доводів позивача та з оглянутого в судовому засіданні відеозаписів з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом не здійснював жодного повороту, а виїхав на зустрічну смугу дороги та здійснив зупинку транспортного засобу, тобто ним не виконано вимоги п. 9.2 а ПДР України, яким передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.

32. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

33. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не заперечуючи факту виїзду ним на смугу зустрічного руху та зупинки, не визнає, що він не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, якого фактично не здійснював.

34. Щодо покликання відповідача на те, що позивачем не вчинено дії, передбачені Правилами дорожнього руху, які вчиняються водієм у випадку повороту, то такі пояснення не спростовують доводи позивача, а можуть свідчити про порушення інших правил дорожнього руху.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що в судовому засіданні не був доведений факт здійснення позивачем повороту без увімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку, як того вимагає ч.2 ст.77 КАС України, а тому суд приходить до переконання, що оскаржувану постанову слід скасувати.

Разом з тим, зважаючи на те, що в діях водія можуть бути наявні ознаки порушення інших правил дорожнього руху, зокрема п. 9.2 а, суд не має права змінювати звинувачення, які висунуті в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому справу слід було би направити для повторного розгляду до Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області.

35. Однак, згідно з частинами 1 та 2 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

36. Крім того, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

37. У свою чергу, в силу пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

38. Стосовно наданого стороною відповідача в якості доказу диску з відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля на нагрудної камери поліцейського суд зазначає наступне.

Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що факт вчинення правопорушення підтверджується відео з реєстратора службового авто, де зафіксовано факт не увімкнення позивачем покажчика повороту, а також відео з нагрудної камери інспектора поліції.

В свою чергу, в оскаржуваній постанові в графі 7 «До постанови додаються» - відсутні будь які записи.

39. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

40. Також згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

41. Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

42. У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справ (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

43. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

44. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. Невірно сформована об`єктивна сторона адміністративного правопорушення є підставою для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття справи.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

45. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

46. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

При цьому варто звернути увагу на те, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Зокрема в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

47. Частиною 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому, у разі відсутності в оспорюваній постанові посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото фіксацію чи відеозапис, така фото фіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАСУ, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема у постановах від 26.04.2018 у справі №338/1/17, від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 07.02.2019 у справі №161/11151/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, від 12.06.2020 у справі №805/3899/17-а, від 25.06.2020 у справі №607/1068/17, у справі про порушення ПДР обов`язково має бути вказано, зокрема, докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Факт порушення має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

48. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

49. Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

50. Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах КАС ВС від 08.11.2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

51. Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали, а також матеріали фото- чи відеозйомки вчиненого порушення.

52. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

53. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

54. Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Отже, зазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні докази у підтвердження вини позивача не надані.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Беручи до уваги вищенаведені норми процесуального права та встановлені судом фактичні обставини, за яких відповідачем правомірність оскаржуваної постанови доведена лише в частині вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, однак невірно застосовано норму матеріального права в частині порушення п. 9.2 б ПДР України, закінчення строку накладення адміністративного стягнення, встановленого статтею 38 КУпАП, що унеможливлює направлення справи на новий розгляд відповідачу, керуючись приписами пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

55. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

56. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 139 КАС України, якими, крім іншого, передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 605,60 грн., слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 38, 122, 247, 251, 283, 286 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

2.Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1366045 від 02.02.2024 відповідно до якої вирішено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

3.Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області (місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, вул. Валова, буд. 11, ) за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Повне рішення суду складено 16 квітня 2024 року.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК