Справа № 380/25423/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/25423/23 пров. № А/857/447/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, ухвалене суддею Кузаном Р.І. у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/25423/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення №98 від 18.09.2023 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи та навчання згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 25.08.1980.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що підставою для відмови для призначення пенсії на заявлених умовах слугувала недостатність страхового стажу. Так, пенсійним органом не зараховано періодів роботи з 25.08.1980 по 14.08.1981, з 01.01.1985 по 27.08.1986, з 12.11.1986 по 19.03.1998 та період навчання в Київському торговельно-економічному інституті з 01.09.1981 по 21.06.1985, оскільки у долучених до заяви в підтвердження страхового стажу документах не збігається ім`я заявника. Вважає такі дії пенсійного органу протиправними, оскільки спірні періоди підтверджуються записами її трудової книжки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянинкою України, що підтверджується копією паспорта.

11.09.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення їй пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення №98 від 18.09.2023, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу (а.с.28).

Позивач вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, звернулась до суду за захистом свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виниклиправильно вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017) починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсій за віком мають особи після досягнення 60 років та при наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Зі змісту рішення та листа пенсійного органу на звернення позивача за призначенням пенсії слідує, що правомірність дій щодо відмови позивачу у призначені пенсії пенсійний орган обґрунтовує недостатністю страхового стажу.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що на час звернення до відповідача із заявою від 11.09.2023 позивач досягнула віку, який за умови наявності страхового стажу 30 років дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону 1058-IV.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 18.09.2023 №98 слідує, що пенсійним органом згідно поданих ОСОБА_1 документів обрахований страховий стаж для визначення права на пенсію становить 22 роки 08 місяців 01 день.

Так, пенсійним органом до страхового стажу не зараховано періоди:

- навчання з 01.09.1981 по 14.06.1985 згідно з дипломом MB № 937945, оскільки, зазначене ім`я власника ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ;

- роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 25.08.1980, оскільки зазначене ім`я ОСОБА_3 у свідоцтві про шлюб ім`я, яке долучено для підтвердження дошлюбного прізвища не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 .

В розумінні ст.1 Закону №1058-IV під поняттям «пенсія» розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовий книжці про приймання на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження й заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.10 Інструкції № 162 врегульовано, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочень чи зміни імені та по-батькові на ініціали) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

У відповідності до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник власним підписом завіряє правильність внесення відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Аналогічні норми містить й Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, відповідно до п. 2.4 якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Трудова книжка серії НОМЕР_1 , видана 25.08.1980, ОСОБА_4 , містить такі записи, що охоплюються спірним періодом:

- з 25.08.1980 прийнята на «Радеховский сахзавод» пробовідбірником ТЕЦ по 1-му розряду;

- 01.03.1981 переведена деаераторщиком;

- 01.05.1981 переведена апаратником ХВО;

- 14.08.1981 звільнена за власним бажанням у зв`язку із зарахуванням її на навчання до вищого навчального закладу (ст.38 КЗпПУ);

- з 24.08.1981 - по 01.08.1985 період навчання у Київському торговельно-економічному інституті, торговий факультет (денна форма);

- з 01.01.1985 - по 27.08.1986 на посаді товарознавця Управління робітничого постачання міжгірського лісокомбінату;

- 12.11.1986 прийнята старшим продавцем магазину №11 Червоноградського відділу робітничого постачання виробничого об`єднання Укрзахідвугілля;

- 11.04.1988 переведена зав. секцією магазину 11;

- 01.03.1993 державне Червоноградське торгово-виробниче підприємство «Гірник»;

- 26.09.1996 відкрите акціонерне товариство «Гірник» зав. секцією магазину 11;

- 10.01.1998 переведена зав. секцією магазину № 16;

- 19.03.1998 звільнена з робота згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням);

- з 25.03.1998 по 21.07.1999 на посаду продавця касира І категорії магазину №29 м.Червоноград.

Заперечуючи проти позовних вимог, пенсійний орган посилається на те, що ним обґрунтовано не прийнято до уваги спірні періоди. Однак записи трудової книжки виконано у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписами та печаткою роботодавця.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2019 року (справа № 593/1452/16-а), від 21 лютого 2018 року (справа № 687/975/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Щодо періоду навчання позивача з 01.09.1981 по 14.06.1985 судом першої інстанції слушно враховано, що згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання позивачем на розгляд суду надано копію диплома, виданого ОСОБА_5 про те, що вона з 1981 року по 1985 року навчалася в Київському торговельно-економічному інституті. Вказана інформація також відповідає відомостям трудової книжки позивачки про період її навчання з 24.08.1981 по 01.08.1985.

Також, наявною в матеріалах справи архівною довідкою Державного торговельно-економічного університету від 11.09.2023 № 1561/08-01, підтверджується те що ОСОБА_6 з 01.09.1981 по 21.06.1985 навчалася у Київському торговельно-економічному інституті.

Таким чином, період навчання ОСОБА_1 у Київському торговельно-економічному інституті з 01.09.1981 по 21.06.1985 підтверджено належними доказами.

Пенсійним органом не вказано на існування будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначені пенсії та не доведено неможливості врахування до страхового стажу спірних періодів, з урахуванням яких страховий стаж позивача становить понад визначений законом стаж.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що дії пенсійного органу щодо не зарахування згаданих періодів роботи та навчання до страхового стажу й рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправними.

За правилами статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушеного права позивача є визнання відмови пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною, зобов`язання відповідача зарахувати у страховий стаж означені періоди та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Слід зазначити, що обраний судом спосіб захисту відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду чи розміру призначення пенсії, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на пенсійне забезпечення позивача дії.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) у межах встановленого статтею 309 Кодексу адміністративного судочинства України строку.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/25423/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська