Справа № 339/61/24
Суддя: Скригун В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №339/61/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Скригун В.В.

при секретарі Ганчар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить поновити строк на звернення до суду для оскарження постанови, визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД № 873729 від 28 січня 2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що 04 лютого 2024 року поштою отримала лист із копією постанови серії БАД № 873729 від 28.01.2024 р., яка винесена поліцейським ІРППВП № 1 (м. Долина) сержантом поліції Москальчуком М.М., про яку до цього часу не знала, оскільки вона не складалася у її присутності.

Вказаною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 та ч.2 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 3400,00 грн за те, що ОСОБА_1 28 січня 2024 року о 15.55 год. по вул. Петрушевича в м.Болехів Івано-Франківської області керувала транспортним засобом AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому під час руху були відсутні передні та задні бризговики та під час перевірки реєстраційних документів у водія було відсутнє посвідчення водія, чим порушено п. 31.4.7 (е) та 2.1 (а) ПДР України.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, так як не відображає дійсних обставин справи та винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а факти викладені у ній не відповідають дійсності виходячи з наступного.

Так, 28 січня 2024 р. вона разом із чоловіком та батьками перебували у кафе «Левада». Автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить чоловіку, був припаркований далі, оскільки біля кафе не було вільних місць. Близько 16.00 год. позивач з чоловіком, вийшовши із приміщення, пішли до автомобіля чекати батька, котрий мав відвезти їх додому. Позивач сіла на водійське місце, а її чоловік на пасажирське і розмовляли, не збираючись нікуди їхати, оскільки вона не має посвідчення водія.

В подальшому, до їх автомобіля під`їхала патрульна машина, вийшли два патрульні, оглянули автомобіль, та почали вимагати у неї для огляду реєстраційні документи на автомобіль та посвідчення водія, оскільки вона сиділа на місці водія. Технічний паспорт на автомобіль надала, а щодо посвідчення водія пояснила, що його немає.

Працівник поліції, не вислухавши її пояснень, повідомив, що у автомобілі також немає бризговиків, що є порушенням ПДР України, тому на неї, як на водія автомобіля, буде складено постанову про накладення адміністративного стягнення. Позивач пояснювала працівникам поліції, що у вказаному автомобілі немає бризговиків через відсутність їх у конструкції транспортного засобу, на що відповідач не відреагував.

Зазначає, що жодного процесуального документу працівник поліції у її присутності не складав та не виносив оскаржувану постанову, відповідно вона її не підписувала.

У зв`язку з цим, як передбачено ст.268 КУпАП, позивач не мала змоги ознайомитися з матеріалами справи, дати пояснення при розгляді справи, скористатися юридичною допомогою адвоката та належним чином захистити свої права та інтереси. Складена та підписана відповідачем оскаржувана постанова була отримана нею поштовим листом.

Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП встановлено 10-ти денний строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, а в разі його пропуску з поважних причин, він може бути поновлений судом. У зв`язку з тим, що оскаржувана постанова у її присутності не складалася, про її існування не знала, а тому, відповідно до ст. 289 КУпАП України, не могла оскаржити постанову у десятиденний строк з дня її винесення. У зв`язку з цим вважає, що нею пропущено строк для оскарження постанови з поважних причин.

Окрім того, під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що у автомобілі AUDI A4 1999 року випуску, не передбачено таких захисних пристроїв як фартухи та бризговики, а тому ні власник автомобіля, ні вона не мали права їх встановлювати всупереч вимогам стандартів і, відповідно, вони відсутні на вказаному автомобілі.

Також, в порушення норм законодавства, працівником поліції не складено відповідного акту перевірки колісного транспортного засобу, копію акту надано не було, до постанови відповідача відповідний акт не додано. Відсутність акту перевірки колісного транспортного засобу на технічну несправність, який є основним законним доказом технічної несправності, виключає таку несправність.

Згідно технічної характеристики автомобіля за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 року випуску,його конструкцією не передбачені бризковики. Таким чином, якщо конструкцією транспортного засобу грязезахисні фартухи та бризковики не передбачені, то це не буде порушенням вимог п. 31.4.7 (е) ПДР України. Відповідач не має права притягувати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи, а поліцейський діяв не всебічно, неповно і не об`єктивно, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та не керувався законом.

Обов`язок доказування у цьому випадку про те, що конструкція автомобіля AUDI A4 1999 року передбачає наявність грязезахисних фартухів та бризговиків покладено на відповідача.

Разом з тим, з оскарженої постанови не вбачається, чим передбачено наявність грязезахисних фартухів та бризговиків і як саме поліцейський встановив, що конструкція цього автомобіля їх передбачає (посилання на ДСТУ тощо).

Враховуючи зазначене, відповідачем не доведено наявність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП за керування автомобілем без посвідчення водія зазначає, що згідно з п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» 7 (із змінами і доповненнями) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Отже, оскаржувана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення нею керуванням транспортним засобом, в розумінні визначення поняття «керування транспортним засобом», передбаченого у вказаних вище нормативно-правових актах. Тому відсутні подія та склад правопорушення і вказана постанова підлягає до скасування.

Отже, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови не вказав та не навів жодних доказів наявності у її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч. 2. ст. 126 КУпАП. Окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вважає винесену постанову працівниками поліції незаконною, оскільки жодних доказів про вчинення нею вказаного правопорушення працівниками поліції не додано.

15 лютого 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

28 березня 2004 року ухвалою суду відповідачу запропоновано надати матеріали адміністративної справи та відеозапис із нагрудного реєстратора поліцейського, а саме фіксацію розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

12 березня 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити повністю у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю.

В обґрунтування відзиву вказав, що ознайомившись із змістом та вимогами позивача, категорично не погоджується, вважає їх не обгрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.

Зазначає, що 28 січня 2024 року в ході виконання службових обов`язків поліцейськими виявлено автомобіль марки Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , в якому під час руху відсутні передні та задні бризговики. Під час перевірки реєстраційних документів у позивача було відсутнє посвідчення водія.

Після зупинки даного транспортного засобу, відповідач підійшов, належним чином представився водію, проінформував її про порушення ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія і документи на транспортний засіб. Однак, позивач не пред`явила посвідчення водія, оскільки посвідчення водія відсутнє.

Встановивши факт керування, що підтверджується відеофіксацією, де чітко видно, що автомобіль Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_3 здійснює рух дорогою і що ОСОБА_1 сиділа за кермом та в подальшому виходить із автомобіля з місця водія. Поліцейським було роз`яснено позивачу її права як громадянина України, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (проставити підпис у п.8 постанови позивач відмовився).

Таким чином, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, що підтверджується належними доказами, а саме відеофіксацією з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції, яке долучено до постанови в п. 7.

Щодо посилання позивача, що "автомобіль був припаркований, не їде, а тому позивач не є водієм, а водій зараз підійде..." вважає, що така позиція позивача є хибною та помилковою і такою, щоб уникнути адміністративної відповідальності шляхом введення суду в оману, оскільки із відеофіксації чітко видно, що автомобіль Ауді А4 здійснює рух дорогою та те, що ОСОБА_1 сиділа на місці водія.

А тому, на підставі вищенаведеного факт керування позивачем транспортним засобом встановлений та підтверджений належними доказами, а позиція останньої є хибною та помилковою.

Відносно правомірності вимоги відповідача надати для перевірки документи, а саме: реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія, то відповідно до п. 2.4. ПДР водій транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. цих Правил, зокрема, посвідчення водія із відповідною категорією.

Оскільки, позивач немає права керувати даним транспортним засобом, відповідач правомірно і в межах своєї компетенції склав постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 126 КУпАП України. А тому, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а.с.26-30).

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, заявлені в позові вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Така заява не суперечать вимогам ст.194 КАС України, за якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, подавши відзив на позов, в судові засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАСУ, не прибуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положення ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Згідно з ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

За змістом п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 121 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто, органи національної поліції мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за порушення правил експлуатації транспортного засобу.

Відповідно до п.п. 3, 5 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

П.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Правилами дорожнього руху України, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, визначається порядок дорожнього руху на всій території України, за порушення якого особи несуть відповідальність передбачену законодавством.

Згідно з п.1.1 ПДР, ці правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до вимог п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою серія БАД № 873729 по справі про адміністративне правопорушення від 28 січня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 та ч.2 ст.126 КпАП, зокрема за те, що вона 28 січня 2024 року о 15.55 год. по вул. Петрушевича в м.Болехів Івано-Франківської області керувала транспортним засобом AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому під час руху були відсутні передні та задні бризговики та під час перевірки реєстраційних документів у водія було відсутнє посвідчення водія, чим порушила п. 31.4.7 (е) та 2.1 (а) ПДР України.

Постановою накладено адміністративне стягнення на неї у вигляді штрафу розмірі 3400,00 грн (а.с.6).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно довстановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

П. 31 ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Згідно із п.п. 31.4 п. 31 ПДР України, забороняється експлуатація транспортнихзасобів згідно із законодавством за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті Правил дорожнього руху викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється експлуатація таких транспортних засобів, до яких, зокрема, п.п. 31.4.7 (е) ПДР України віднесено відсутність передбачених конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою, грязезахисних фартухів і бризковиків.

Отже, відсутність бризговиків віднесено до технічних несправностей транспортного засобу, за наявності яких експлуатація його забороняється, а у разі такої експлуатації настає відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

При цьому, конструкція цієї норми права дає підстави для висновку, що словосполучення «відсутній передбачений конструкцією» відноситься як до бампера або заднього захисного пристрою, так і до грязезахисних фартухів і бризговиків.

Таким чином, якщо конструкцією транспортного засобу бризговики не передбачені, то це не буде порушенням вимог п. 31.4.7 «е» Правил дорожнього руху України.

Настання відповідальності за порушення наведеного пп. «е» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху можливе за наявності двох обставин: по-перше, конструкцією транспортного засобу має бути передбачений бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики; по-друге, зазначений елемент конструкції транспортного засобу має бути відсутній.

Ст. 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається зі змісту позову, позивач заперечує проти вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, стверджує, що правил дорожнього руху вона не порушувала, в своїх поясненнях наполягала, що конструкція транспортного засобу (AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 ) не передбачає наявність задніх бризговиків.

Разом з тим, поліцейським при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З оскарженої постанови не встановлено, чим передбачено наявність цих бризговиків і як саме поліцейський встановив, що конструкція цього транспортного засобу передбачає бризговики (посилання на ДСТУ тощо).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2019 по справі № 524/9843/16-а.

Згідно п. 3 розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 жовтня 2008 року № 534 "Про затвердження Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1107/15798, передбачено, що за результатами перевірки складається Акт перевірки технічного стану КТЗ за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, копія якого надається водієві.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких підстав судом встановлено, що поліцейським не складено відповідного акту перевірки КТЗ, копію акту на місці зупинки т/з водію надано не було.

Отже, відсутність акту перевірки КТЗ на технічну несправність, який є основним законним доказом , виключає таку несправність.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що ні працівником поліції, який виніс оскаржувану постанову, ні представником відповідача, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем 28 січня 2024 року вимог пп. «е» п. 31.4.7 ПДР України.

В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 121 КУпАП, є не доведеним.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП за керування автомобілем без посвідчення водія суд зазначає.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п.2.4а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дожного руху.

З наданого відповідачем відеозапису (котрий здійснювався з відеореєстратора патрульної машини), встановлено, що на ньому зафіксовано, рух транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , його зупинка і що з місця водія вийшла позивач.

Однак, з відеофіксації не можна встановити, що працівниками поліції повідомлено позивачу причину зупинки та запропоновано надати посвідчення водія, оскільки така відеофіксація здійснювалася з відеореєстратора патрульної машини. Відомості, чи здійснювався сам розгляд справи про порушення позивачем п. 31.4.7 (е) та 2.1 (а) ПДР України і за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП, на відеофіксації відсутні.

Окрім того, ухвалою від 28 березня 2024 року відповідачу було запропоновано надати матеріали адміністративної справи та відеозапис із нагрудного реєстратора поліцейського старшого сержанта поліції СРППВП №1 (м.Долина) Москальчука М. М. від 28 січня 2024 року, а саме: фіксацію розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.126КУпАП по вул. Петрушевича в м.Болехів Івано-Франківської області 28 січня 2024 року о 15:55 год.

Однак відповідач ухвали суду не виконав, не повідомив про причини неподання доказу.

Верховний Суд у постанові №357/10134/17від 23 жовтня 2019 року роз`яснив, що на підставі статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відсутність у справі будь-якого доказу, як-то відеозапису з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої постанови.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17.

У наданому відповідачем відзиві, а також дослідженому диску з відеозаписом судом не встановлено порушення позивачем ПДР і будь-яких інших доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Такої думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 по справі №338/1/17.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, заявлений позов щодо визнання протиправною та скасування постанови БАД № 873729 від 28 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400,00 грн. є обґрунтованим, з вищевикладених мотивів.

Крім того, відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Позивач пропустив строк звернення з позовом про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, відповідач зобов`язаний був відповідно до статті 258 КУпАП один примірник постанови вручити позивачу на місці події (або надіслати поштою, якщо правопорушник відмовився від отримання постанови на місці події).

Судом встановлено, що відповідач копію постанови не вручив, а надіслав поштою.

При цьому суд бере до уваги, що в оскаржуваній постанові не зазначено, що копію постанови надіслано рекомендованим листом.

Тільки з супровідного листа за вих. №929 29 січня 2024 року встановлено, що копію оскаржуваної постанови на адресу позивача надіслано 01 лютого 2024 року. Дану постанову ОСОБА_1 отримала 04 лютого 2024 року рекомендованим листом. (а.с.6-8).

На підставі викладеного суд вважає за можливе поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 9, 77, 132, 139, 205, 242-244, 246, 250, 255, 286, 292- 293, 295, 297 КАС України,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову БАД № 873729 від 28 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400,00 грн, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт ID картка № НОМЕР_4 , виданий 20 листопада 2023 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області місце знаходження вул. Сахарова, буд.15 м.Івано-Франківськ Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ 40108798.

Суддя Скригун В. В.