Справа № 260/11176/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про продовження судового розгляду

15 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/11176/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., вирішуючи питання про наявність підстав для визнання пропущеного строку на звернення до суду поважним в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обчислення пенсії за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та скасувати як незаконне Рішення №07 від 21.03.2022 року про перерахунок пенсії;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перерахувати та виплачувати пенсію за віком на підставі Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019 2021 роки, враховуючи вже виплачені суми пенсії.

01 січня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

18 січня 2024 року від Головно управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову. Окремо у відзиві відповідач заявив клопотання про залишення позовну без розгляду у зв`язку з пропущенням останнім шестимісячного строку на звернення до суду. Зокрема, клопотання обґрунтоване тим, що про порушене право позивач дізналася, що 18 лютого 2022 року, тобто за результатами розгляду її заяви про переведення на пенсію за віком. Однак, з даним позовом звернулася до суду лишень 27 грудня 2023 року.

15 березня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін відмовлено.

15 березня 2024 року ухвалою суду витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 .

18 березня 2024 року ухвалою суду було залишено даний позов буз руху та запропоновано позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення ухвали заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без розгляду представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій в якості обґрунтування поважності причин пропуску такого представник ОСОБА_1 посилається на наступне.

У відповідності до п .4 Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 18-6 від 12.10.2007 року із змінами і доповненнями Скарга на рішення управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні органи Пенсійного фонду України), на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України - до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Скарга може бути подана до органу Пенсійного фонду України вищого рівня протягом одного року з моменту прийняття рішення, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення заявника з прийнятим рішенням.

Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом Пенсійного фонду України, що розглядає скаргу.

Одночасно з цим у відповідності до пп. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року із змінами і доповненнями, орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

В статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В силу положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вказувалось в позовній заяві, 18 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (відповідна заява має міститись в матеріалах пенсійної справи, докази подання такої долучено до позову).

Рішення № 07 прийнято 21 березня 2022 року, однак ГУ ПФУ в Закарпатській області свого імперативного обов`язку, визначеного пп.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не виконало і протягом 10-ти денного строку з дня прийняття рішення повідомлення про призначення, переведення з одного виду пенсії на інший тощо із роз`ясненням порядку оскарження такого рішення, позивачу не надіслало.

Окрім вказаного, позивачу також не було виготовлено та видано на руки в порядку та строки, визначені чинним законодавством і пенсійне посвідчення відповідного зразка.

Внаслідок цього, зважаючи на незначні зміни в розмірі отримуваної ОСОБА_1 пенсії і вважаючи, що такі обумовлені черговим проведенням її індексації, про зміст прийнятого ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо позивача рішення і відповідні обрахунки, така дізналась лише 11 жовтня 2023 року, коли нею було отримано нарочно рішення № 07 від 21 березня 2022 року про перерахунок пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (відповідна відмітка про дату та час виготовлення рішення, що оскаржується, наявна в правому нижньому куті самого рішення, яке долучено до позову; окрім цього відповідні відомості наявні в розпорядженні і відповідача, оскільки примірник згаданого рішення позивачем було отримано під час особистого прийому 11 жовтня 2023 року.

Тому, у відповідності до положень п. 4 Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 18-6 від 12.10.2007 року, зі скаргою на рішення № 07 від 21.03.2022 року ГУ ПФУ в Закарпатській області до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернулась 17 жовтня 2023 року, в межах одного місяця з часу ознайомлення з прийнятим рішенням, докази чого долучено до позову і такі містяться в матеріалах адміністративної справи № 260/11176/23.

Через відсутність будь-якої інформації щодо результатів розгляду і прийнятого за скаргою позивача рішення Пенсійним фондом України, така звернулась по правничу допомогу до адвоката, на адвокатський запит якого (копію адвокатського запиту додано до позову), засобами електронного поштового зв`язку, останнім було 08 грудня 2023 року отримано відповідь ПФУ № 45616-45657/Д-03/8-2800/23 від 07 грудня 2023 року (яка також додана до позову і міститься в матеріалах справи).

У згаданій відповіді зазначено, що на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 18 лютого 2022 року, останню із вказаної дати правомірно переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати зав три календарні роки (2014-2016) - 3764,40 грн., збільшеного на коефіцієнти 1,17, 1,11 та 1,11 (5426,60 грн.).

Згідно положень частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень частини четвертої вищевказаної статті, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд в своїх постановах №607/1402/16-а від 29.11.2019 року та № 344/10095/16-а від 21.05.2020 року виснував: «В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон України також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз зазначеного вище законодавства дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція стосовно застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних із правом особи на соціальний захист, викладена у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 9 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 30 січня 2020 року у справі №554/5119/16-а.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною статтею 99 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі».

Одночасно з цим, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волошин проти України» (№15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бацаніна проти Росії» (№3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

В пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року вказано, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

З огляду на наведене суд вважає, що вказані обставини є належним доказом поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а тому вважає за необхідне такий поновити.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 171 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

На підставі наведеного та керуючись ч. 14 ст. 171, ст. 248, 262 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду, визнавши причини його пропуску поважними.

2. Розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя Д.В. Іванчулинець