Справа № 500/587/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/587/23 пров. № А/857/555/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

представника позивача Зарічний І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державного агентства лісових ресурсів України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року (ухвалене головуючим суддею Мірінович У.А. об. 11 год. 04 хв. у м. Тернопіль, повне судове рішення складено 22 грудня 2023 року) у справі № 500/587/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати Наказ № 480-к від 05.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити позивача на посаді рівнозначній посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства в новоствореному органу Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог Закону України «Про державну службу», оскільки відбулася реорганізація державного органу - Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, а не його ліквідація. Вказує, що відповідач повинен був запропонувати йому рівнозначну посаду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 480-к від 05.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 06.12.2022. Стягнуто з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 281952 грн 08 коп., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивача, внаслідок чого оскаржуваний наказ №480-к від 05.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято як такий, що не відповідає критеріям правомірності, передбачених у пунктах 1, 3, 5, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки доказів виконання відповідачем як суб`єктом призначення, вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», сторонами не представлено, а судом не здобуто.

Враховуючи те, що звільнення позивача відбулось протиправно, суд дійшов висновку, що відновлення порушеного права позивача належить здійснити шляхом поновлення його на попередній роботі, а саме: на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржили позивач та відповідач.

Позивач у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що його поновлення на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства не призведе до реального відновлення порушеного права, оскільки станом на даний час Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства на завершальному етапі ліквідації.

В свою чергу, відповідач в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та в цій частині прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Так, в апеляційній скарзі серед іншого покликається на те, що в нього була відсутня можливість запропонувати посаду позивачу у зв`язку з тим, що на момент його звільнення з посади (06.12.2022), жодне із територіальних органів ще не було створено, що підтверджується копіями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а штатні розписи міжрегіональних управлінь було введено в дію з 2023 року.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому просить його апеляційну скаргу залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та в цій частині прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представник позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги Державного агентства лісових ресурсів України та надав пояснення, просить її залишити без задоволення, однак просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Інші учасники справи, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» № 1003 від 07.09.2022 (далі Постанова - № 1003) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів згідно з додатком 1 до вказаної постанови, в тому числі Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, серед яких передбачено Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Хмельницький).

Відповідач, листом № 10-29/4959-22 від 27.09.2022, повідомив позивача, що у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства у встановленому законодавством порядку трудові відносини з ним буде припинено. Окрім того позивача, згідно із статті 87 Закону України «Про державну службу», попереджено про наступне звільнення за пунктом 1-1 частини першої статті 87 цього Закону (арк. справи 16, том 1).

Надалі, наказом Голови Державного агентства лісового та мисливського господарства України № 480-к від 05.12.2023 позивача ОСОБА_1 , звільнено з посади першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства - начальника відділу лісового та мисливського господарства, охорони і захисту лісів 06.12.2022 у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Із даним наказом позивача ознайомлено 06.12.2023, що підтверджується його особистим підписом на наказі, копію якого долучено до матеріалів судової справи (арк. справи 17, том 1).

Наказом голови комісії з ліквідації Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства №39-к від 06.12.2022 оголошено наказ Державного агентства лісового та мисливського господарства України №480-к від 05.12.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 » (арк. справи 18, том 1).

Позивач, вважаючи спірний наказ про звільнення протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07.09.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 1003, відповідно до пункту 1 якої ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держлісагентства за переліком згідно з додатком 1, за яким, зокрема, відноситься Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до п. 2 Постанови № 1003, утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до Додатку 2 Постанови № 1003, Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства разом із Чернівецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Хмельницьким обласним управління лісового та мисливського господарства об`єднано в Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Хмельницький).

Пунктом 3 Постанови № 1003 визначено, що:

1) територіальні органи Держлісагентства, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Держлісагентства;

2) здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Держлісагентства;

3) міжрегіональні територіальні органи Держлісагентства, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Держлісагентства, які ліквідуються згідно з пунктом 1, згідно з додатком 3.

Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 по справі №440/395/20 сформував висновок, відповідно до якого, для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади. Якщо внаслідок ліквідації державного органу його функції були передані іншому чи новоутвореному державному органу, то в такому випадку має місце не ліквідація, а реорганізація державного органу.

В матеріалах справи містяться копії Положення про Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства та Положення про Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Проаналізувавши зміст вказаних Положень колегія суддів дійшла висновку, що ці органи фактично мають аналогічні завдання, права та повноваження.

Додатком 3 до Постанови № 1003 передбачено, що Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є правонаступником Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Враховуючи наведену позицію Верховного Суду, встановлені обставини, а також те, що функції Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства були фактично передані Південно-Західному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку мала місце реорганізація, а не ліквідація органу, з якого було звільнено позивача.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889)

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 889, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Частиною третьою цієї ж норми визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом четвертим частини першої статті 83 Закону №889 передбачено, що державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону №889, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та 11 ч.1 ст.87 цього Закону в письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 87 Закону № 889, одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Абзацом третім цієї ж норми передбачено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що положеннями ч. 3 ст. 87 Закону № 889 чітко передбачено обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю, з яким припиняється державна служба на підставі п.1 ч.1 цієї статті (у зв`язку із реорганізацією) іншу рівнозначну посаду державної служби або нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що листом № 10-29/4959-22 від 27.09.2022 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з ліквідацією Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства у встановленому законодавством порядку трудові відносини з ним буде припинено та попереджено відповідно до статті 87 Закону №889 про наступне звільнення за пунктом 1-1 частини першої статті 87 цього Закону.

Однак, відповідачем не було виконано, передбачений ч. 3 ст. 87 Закону № 889, обов`язок щодо пропонування іншої рівнозначної посади державної служби та, як наслідок, звільнено позивача з посади першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з порушенням визначеного чинним законодавством порядку.

Доводи Державного агенства лісових ресурсів України, щодо того, що в них була відсутня можливість запропонувати посаду позивачу у зв`язку з тим, що на момент його звільнення з посади (06.12.2022), жодне із територіальних органів ще не було створено, а штатні розписи міжрегіональних управлінь було введено в дію з 2023 року, не спростовують імперативного обов`язку останнього щодо дотримання вимог Закону № 889, а свідчить про те, що такими діями та рішеннями позивачу було запропоновано безальтернативні наслідки.

Відтак, суд дійшов висновку, що припинення державної служби позивача відбулось не у спосіб визначений чинним законодавством, зокрема, Законом №889, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 06.12.2022, а не на посаді рівнозначній посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства в новоствореному органу Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, то колегія суддів зазначає таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № П/9901/101/18 Суд наголосив, що оскільки позивача було звільнено незаконно, то його належить поновити на попередній роботі.

Також, у постановах Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 640/18679/18, від 27.04.2021 у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 08.11.2022 у справі № 826/18588/14, від 16.02.2023 у справі № 826/18138/14, від 13.04.2023 № 540/3994/20, від 04.07.2018 у справі № 826/12916/15, від 06.03.2019 у справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі № 826/751/16, від 27.06.2019 у справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 у справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 у справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі № 821/3736/15-а, від 22.12.2019 у справі № 816/584/17, від 15.04.2020 у справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 у справі № 9901/226/19, від 16.02.2023 у справі № 826/18138/14 було сформовано таку правову позицію: «Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено».

Також, Верховний Суд у постанові від 09.11.2023 у справі №640/600/20 та від 29.02.2024 у справі № 380/3108/23 вказав, що поновлення особи на посаді, яку він не обіймав до звільнення, - суперечить єдиному можливому способу захисту її порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права позивача може викликати новий спір з приводу визначення «рівнозначної» посади та відповідного структурного підрозділу, де така посада передбачена.

Відтак, поновлюючи позивача на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, суд першої інстанції вірно врахував зазначену вищу правову позицію Верховного Суду.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо доводів Державного агентства лісових ресурсів України, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовною заявою, то варто зазначити, що вказане питання було досліджено Восьмим апеляційним адміністративним судом та викладено в постанові від 27.09.2023 за результатом якого апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав пропуску строку звернення до суду, в адміністративній справі №500/587/23 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, зокрема суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції в ухвалі від 29.06.2023 дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки наведені обставини підтверджують поважність причин пропуску позивачем ОСОБА_1 визначеного процесуальним законом місячного строку звернення до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу Державного агентства лісового та мисливського господарства України № 48о-к від 05.12.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державного агентства лісових ресурсів України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 500/587/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 15 квітня 2024 року