Справа № 160/29584/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
10 листопада 2023 року Приватне акціонерне товариство "Дніпрометиз" (теперішня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрометиз ТАС») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.10.2023 року № 976/32-00-04-01-02-05-05393145 та № 977/32-00-04-01-02-05-05393145.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідач за результатами проведеної перевірки зробив хибні висновки про відсутність реального здійснення господарських операцій та, відповідно, понесення витрат по господарським операціям з ПП «СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД», ТОВ «СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕПРОТЕХ». Також позивач вказав, що під час перевірки контролюючому органу було надано всі первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з вищевказаними контрагентами, проте, вказані документи не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення, тому просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 17 листопада 2023 року суд відкрив провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
08 грудня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначив, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ПП «СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД», ТОВ «СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕПРОТЕХ». Також відповідач вказав, що позивачем створена схема штучного руху товару, спрямована на створення формального документообігу, про що свідчить те, що постачальники не мають матеріальної бази, об`єктивно необхідної для виконання поставок, які були предметом перевірки, контрагенти позивача були учасниками проведення транзитних фінансових потоків у правовідносинах з іншими суб`єктами господарювання, а також відсутність у позивача документів, складенням яких опосередковується постачання продукції/надання послуг. Надані до перевірки видаткові накладні, податкові накладні, прибуткові ордери тощо не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок; господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими схемами штучного руху товарів постачальниками свідчить про безтоварність операцій, які підлягали перевірці, що виключає правомірність їх відображення у податковому кредиті позивача. Перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без можливості підтвердження таких операцій постачальником.
13 грудня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач вказує, що твердження відповідача про встановлення в ході перевірки відсутності первинних документів по взаємовідносинам з контрагентами та дефектність первинних документів не відповідає дійсності, оскільки відповідач не зазначає, які саме первинні документи не були надані позивачем до перевірки, які дефекти та в яких конкретно документах були ці дефекти виявлені. Також стверджуючи про нібито неналежне виконання позивачем умов укладених з контрагентами-постачальниками договорів, відповідач не зазначає яких саме умов договорів стосується таке твердження.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
У висновку акта перевірки зазначено таке:
перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у Декларації за червень 2023 року, встановлено порушення ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» абз. а) р. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст.198 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за червень 2023 року на суму 86 785 гривень.
- п. 200.1, абз. б) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в червні. 2023 року в розмірі 8 585 гривень;
- п. 200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в червні 2023 року в розмірі 86 785 гривень.
Під час перевірки податковий орган зробив висновок про неможливість (нереальність) здійснення господарської діяльності між ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» (теперішня назва ТОВ «ДНІПРОМЕТИЗ») і ПП «СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД», ТОВ «СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕПРОТЕХ», у зв`язку з недостатньою чисельністю працюючих, відсутністю (незначна наявність) основних засобів, відсутністю технічної та матеріальної бази для виконання робіт/надання послуг, неможливістю виробництва ТМЦ, відсутністю фактичних виробників по ланцюгу придбання/реалізації а саме: при відображенні в податковій звітності взаємовідносин з контрагентом, при відсутності можливості їх здійснення (відсутність технічної та матеріальної бази для виробництва товару; не встановлення фактичних виробників по ланцюгу придбання товарів; не встановлення виконавців робіт, неможливості реального здійснення платником податків господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, а саме:
На підставі акта перевірки від 15.09.2023 №961/32-00-04-01-02-05-05393145 Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків прийняло податкові повідомлення-рішення:
- від 25.10.2023 року № 976/32-00-04-01-02-05-05393145, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 8 585,00 гривень за податковою декларацією за червень 2023 року (із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 50%);
- від 25.10.2023 року № 977/32-00-04-01-02-05-05393145, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 86 785,00 гривень за податковою декларацією за червень 2023 року.
Вважаючи протиправними вищевказані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України, визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Враховуючи викладені приписи чинного законодавства, суд зробив такі висновки у справі.
Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД», ТОВ «СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЕПРОТЕХ», та як наслідок про неправомірність показників бухгалтерського та податкового обліку по операціях з зазначеними контрагентами.
Стосовно здійснення господарських операцій між позивачем та ПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, суд встановив, що в межах господарських операцій позивача з ПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД за договором купівлі-продажу № 538/22 від 10.06.2022 в червні 2023 р. контрагентом на підприємство позивача було поставлено товар відповідно до наступних специфікацій до цього договору:
- № 40 від 07.06.2023;
- № 41 від 15.06.2023;
- № 42 від 27.06.2023;
- № 43 від 27.06.2023.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надані наступні первинні документи:
за специфікацією № 40:
- видаткова накладна № 491 від 09.06.2023;
- товарно-транспортна накладна № Р491 від 09.06.2023;
- прибутковий ордер № 678 від 09.06.2023.
за специфікацією № 41:
- видаткова накладна № 546 від 27.06.2023;
- товарно-транспортна накладна № Р546 від 27.06.2023;
- прибутковий ордер № 744 від 27.06.2023;
за специфікацією № 42:
- видаткова накладна № 555 від 29.06.2023;
- товарно-транспортна накладна № Р555 від 29.06.2023;
- прибутковий ордер № 756 від 29.06.2023;
за специфікацією № 43:
- видаткова накладна № 556 від 29.06.2023;
- товарно-транспортна накладна № Р556 від 29.06.2023;
- прибутковий ордер № 757 від 29.06.2023.
Для оплати товару, поставленого згідно вищезазначених специфікацій, контрагентом було виставлено рахунки на оплату:
- № 1047 від 07.06.2023;
- № 1134 від 14.06.2023;
- № 1254 від 26.06.2023;
- № 1255 від 26.06.2023.
В якості доказів оплати товару позивачем було надано платіжні інструкції АТ «Банк Кредит Дніпро»:
- №4814 від 13.06.2023;
- № 5909 від 18.07.2023;
- № 5911 від 18.07.2023;
- № 5910 від 18.07.2023.
При оплаті рахунку № 1254 від 26.06.2023 було враховано наявність переплати перед контрагентом на суму 7408,34 грн. (акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та ПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, сальдо на 01.01.2023). З урахуванням такої переплати оплату за цим рахунком здійснено на суму 4403,98 грн відповідно до платіжної інструкції № 5911 від 18.07.2023.
Щодо здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ, суд встановив, що в межах господарських операцій позивача з ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ за договором купівлі-продажу №252/23 від 20.02.2023 в червні 2023 р. контрагентом на підприємство позивача було поставлено товар відповідно до наступних специфікацій до цього договору:
- № 6 від 09.06.2023;
- № 7 від 15.06.2023.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надані наступні первинні документи:
за специфікацією № 6:
- видаткова накладна № 140601 від 14.06.2023;
- товарно-транспортна накладна № 140601 від 14.06.2023;
- прибутковий ордер № 700 від 14.06.2023;
за специфікацією № 7:
- видаткова накладна № 220601 від 22.06.2023;
- товарно-транспортна накладна № 220601 від 22.06.2023;
- прибутковий ордер № 723 від 22.06.2023.
Суд зауважує, що твердження відповідача в акті перевірки про відсутність у видатковій накладній № 220601 від 22.06.2023 посади і прізвища особи, відповідальної за отримання товару зі сторони ПрАТ Дніпрометиз (теперішня назва - ТОВ "Дніпрометиз"), не відповідає дійсності, оскільки назва посади, а також прізвище та ініціали такої відповідальної особи - Воронінський ДА. фахівець із закупівель - в наявності на цьому документі.
Для оплати товару, поставленого згідно вищезазначених специфікацій, контрагентом було виставлено рахунку на оплату:
- № 1160 від 06.06.2023;
- № 1248 від 15.06.2023.
В якості доказів оплати товару позивачем було надано платіжні інструкції АТ «Банк Кредит Дніпро»:
- № 4940 від 19.06.2023;
- № 5229 від 28.06.2023.
Стосовно здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, суд встановив, що в межах господарських операцій Позивача з ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ за договором купівлі-продажу №131/23 від 26.01.2023 в травні 2023 р. контрагентом на підприємство позивача було поставлено товар відповідно до наступних специфікацій до цього договору:
- № 17 від 17.05.2023;
- № 18 від 25.05.2023.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надані первинні документи:
за специфікацією № 17:
- видаткова накладна № 134 від 18.05.2023;
- товарно-транспортна накладна № 134 від 18.05.2023;
- прибутковий ордер № 556 від 18.05.2023;
за специфікацією № 18:
- видаткова накладна № 141 від 26.05.2023;
- товарно-транспортна накладна № 141 від 26.05.2023
- прибутковий ордер № 606 від 26.05.2023.
Для оплати товару, поставленого згідно вищезазначених специфікацій, контрагентом було виставлено рахунки на оплату:
- № 121 від 17.05.2023;
- № 130 від 24.05.2023.
Вказані поставки товару оплачено безготівковими коштами за вказаними рахунками, про що свідчать наступні платіжні інструкції АТ Банк Кредит Дніпро:
- № 4460 від 02.06.2023;
- № 4226 від 25.05.2023.
Щодо господарських операцій з ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, то суд зазначає, що норма про заборону здійснення господарської діяльності юридичними особами, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, до зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України, а відтак й визнання правочину, вчиненого з такою юридичною особою, нікчемним, розповсюджується на території, визнані тимчасово окупованими в умовах воєнного стану, лише після поширення цієї норми на такі території відповідним рішенням Кабінету Міністрів України (ч. 1 ст. 13 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України). На момент виникнення спірних правовідносин таке рішення Кабінету Міністрів України відсутнє, отже і заборона здійснення господарської діяльності на таких юридичних осіб не розповсюджується.
Щодо здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС, суд встановив, що в межах господарських операцій позивача з ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС за договором № 692/23 від 17.05.2023 в червні 2023 р. контрагентом на підприємство позивача було поставлено товар, реальність поставки якого підтверджується наявними в матеріалах справи наступними первинними й іншими документами:
- видатковою накладною № 15 від 28.06.2023;
- товарно-транспортною накладною № 15 від 28.06.2023;
- прибутковим ордером № 744 від 28.06.2023.
Для оплати товару, поставленого згідно вищезазначених первинних документів, контрагентом було виставлено рахунок на оплату:
- № 13 від 18.05.2023.
В якості доказів оплати товару позивачем було надано платіжні інструкції АТ «Банк Кредит Дніпро»:
- № 4244 від 25.05.2023;
- № 5306 від 29.06.2023.
Стосовно здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ, суд встановив, що в межах господарських операцій позивача з ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ за договором купівлі-продажу №253/23 від 14.02.2023 в червні 2023 р. контрагентом на підприємство позивача поставлено товар відповідно до специфікацій до цього договору:
- № 25 від 16.05.2023;
- № 29 від 01.06.2023;
- № 30 від 06.06.2023;
- № 31 від 15.06.2023;
- № 32 від 15.06.2023.
На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надані первинні документи:
за специфікацією № 25:
- видаткова накладна № РН-0001538 від 07.06.2023;
- прибутковий ордер № 643 від 07.06.2023;
за специфікацією № 29:
- видаткова накладна № РН-0001476 від 01.06.2023;
- прибутковий ордер № 613 від 01.06.2023 (в цьому прибутковому ордері помилково зазначено номер специфікації, по якій відбувалася поставка: замість Специфікації № 29 зазначено Специфікація № 28, така помилка є технічною опискою);
за специфікацією № 30:
- видаткова накладна № РН-0001575 від 09.06.2023;
- прибутковий ордер № 650 від 09.06.2023;
за специфікацією № 31:
- видаткова накладна № РН-0001746 від 22.06.2023;
- прибутковий ордер № 704 від 22.06.2023;
за специфікацією № 32:
- видаткова накладна № РН-0001792 від 26.06.2023;
- прибутковий ордер № 720 від 26.06.2023.
Для оплати товару, поставленого згідно вищезазначених специфікацій, контрагентом було виставлено рахунки-фактури:
- № СФ-ВП5103 від 02.05.2023;
- № СФ-ВП5712 від 01.06.2023;
- № СФ-ВП5848 від 06.06.2023;
- № СФ-ВП6067 від 15.06.2023;
- № СФ-ВП6058 від 15.06.2023.
В якості доказів оплати товару позивачем було надано платіжні інструкції АТ «Банк Кредит Дніпро»:
- № 4821 від 13.06.2023;
- № 4662 від 08.06.2023;
- № 4820 від 13.06.2023;
- № 5234 від 28.06.2023;
- № 5347 від 30.06.2023.
Суд зазначає, що надані до матеріалів справи первинні документи бухгалтерського обліку мають необхідні реквізити та у повній мірі відображають зміст проведених господарських операцій, що свідчить про наявність підстав для формування показників податкової звітності на підстави таких документів.
Зазначені обставини вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд робить висновок, що в результаті господарських операцій з ТПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ, ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про неотримання товарів послуг/послуг від ПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ, ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ.
Контролюючим органом також не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та ПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ, ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ не дійсними.
Згідно зі ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.
У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Жодних зауважень та доказів щодо наявності прямих ризикових операцій між ТОВ Дніпрометиз та ПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ, ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ матеріали адміністративної справи не містять.
Крім того є безпідставними доводи контролюючого органу про не підтвердження постачання товару по ланцюгу постачання, оскільки в цьому випадку оцінка має надаватися взаємовідносинам між ТОВ Дніпрометиз та ТПП СТАЛЬ ТОРГ ЗАХІД, ТОВ СП УКРАЇНСЬКА СТАЛЕПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ, ТОВ ЦИТРУС ЕНЕРДЖІ, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОМАШСЕРВІС, ТОВ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ЕПРОТЕХ.
Позивач не може нести відповідальність у разі можливого порушення вимог чинного законодавства його контрагентами у попередніх етапах постачання товару.
У пункті 110 рішення у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Також контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.05.2023 року у справі № 810/1052/15.
Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
З огляду на наведене суд зробив висновки, що по-перше, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.
По-друге, сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
Контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій, зокрема, не долучено до матеріалів перевірки жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду відносно контрагента позивача, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17 та від 26.01.2023 року у справі № 280/5647/19.
В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивач надав належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
В свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін на правомірність прийнятого рішення суду не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2684,00 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією від 02.11.2023.
Оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 2684,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.10.2023 року № 976/32-00-04-01-02-05-05393145.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.10.2023 року № 977/32-00-04-01-02-05-05393145.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук