Справа № 420/13352/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13352/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року (суддя Потоцька Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 28.09.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не виплати пенсії за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 06.07.2020 року та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при зверненні з заявою про виплату пенсії або грошової допомоги від ОСОБА_1 про виплату пенсії на рахунок, відкритий в філії АТ «ОТП БАНК» позивачем не дотримано встановлений чинним законодавством України порядок, а саме: не дотримано вимог ст. 44 Закону №1058, Порядку №22-1 та Постанови №1596 щодо особистого звернення до сервісного центру з заявою встановленого зразка, паспортом громадянина України або іншим документом, що засвідчує її особу, місце її проживання (реєстрації) в межах України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком №22-1 та Постановою №1596. Також вказує, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Також апелянт посилається на пропущення позивачкою строків звернення з позовною заявою до адміністративного суду, передбачених ч. 1 ст. 122 КАС України, на що не звернув увагу суд першої інстанції.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у 1999 році ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

06 липня 2020 року через представника ОСОБА_1 звернулась до Скадовського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листами ГУПФУ в Херсонській області від 24.07.2020 р. №2100-0301-8/29768 та №2100-0301-8/29770 в призначені пенсії відмовлено.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року по справі №540/3733/20 визнано протиправним та скасовано рішення №75 від 16.07.2020 р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.12.2016 р., з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі №540/3733/20 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 15.12.2016 р., однак не виплачено.

Відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління з питань виплати пенсій ГУПФУ в Херсонській області прийнято рішення від 19.08.2021 №8345/02-16, №8346/02-16 про припинення виплати пенсії.

17.03.2022 набрало законної сили рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі 540/8283/21, яким визнано протиправним і скасовано прийняте відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення від 19.08.2021 № 8346/02-16 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

На виконання рішення суду пенсію поновлено з 01.09.2021 у розмірі 949,00 грн.

В лютому 2022 року позивачем відкрито рахунок в «ОТП Банк».

Виплату пенсії на рахунок в АТ «ОТП Банк» не переведено.

16 березня 2023 року через представника ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою та просила: повідомити стан виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №540/8283/21; долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський відкритий в АТ «ОТП Банк» від 11.02.2002 р.; пенсійні виплати ОСОБА_1 здійснювати на визначений банківський рахунок, відкритий в АТ «ОТП Банк»; надіслати на адресу представника позивача довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 з дати поновлення по березень 2023 року; повідомити дату та спосіб виплати пенсії.

Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 20.04.2023 повідомлено, що на всіх долучених документах до звернення відсутній електронний кваліфікований підпис, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладених файлів. У липні 2023 проведено нарахування поточного розміру пенсії з включенням боргу за період з 15.12.2016 по 30.06.2023 на загальну суму 75 491,42 грн. Відомість сформована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1279 "Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги" для виплати через Укрпошту на поштове відділення 73036. Вимога про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходу з 06.07.2020 року та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником також задоволенню не підлягає, оскільки жодним із судових рішень не зобов`язано Управління виплатити компенсацію втрати частини доходу Позивачеві з 06.07.2020 року. Крім того, заява позивача про виплату пенсії або грошової допомоги від 06.07.2020 не містить даних про ідентифікацію особи банком, в реквізитах заяви не вказано фактичне місце проживання одержувача в населеному пункті у межах України. В заяві від 06.07.2020 про відкриття рахунку у вищевказаному банку зазначені наступні реквізити: місце проживання позивача АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий органом - 2 ISR.19.02.2020. Заява від 06.07.2020 не відповідає вимогам Порядку №1596. В матеріалах пенсійної справи, в т.ч. у вищевказаній заяві, відсутні дані про місце проживання в населеному пункті на території України, як це передбачає Закон №1058, Порядок №1596.

Позивачка, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не виплати пенсії з 06.07.2020 р. з компенсацію втрати частини доходу та на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником, звернулася до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок, з посиланням на правову позицію Верховного Суду з цього питання.

Також суд вказав, що у позивачки є право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, які особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто, у даному випадку, з 07.10.2009р.

Як зазначено у Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058 держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

З аналізу вищевикладеного випливає, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із частиною другою статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Водночас, згідно з пунктом 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок №22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Заяви, зокрема, про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (п. 4.1 Порядку № 22-1).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Проаналізувавши зміст наданих уповноваженим представником позивача до пенсійного органу документів, наявних у матеріалах справи та вищенаведені вище норми чинного законодавства колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що право позивачки на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18.

Водночас, відмовляючи у виплаті позивачу пенсії на визначений ним банківський рахунок, відповідач посилається на те, що позивачем не було дотримано вимог щодо особистого звернення.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо обов`язку особистого звернення позивачки, оскільки нормами чинного законодавства передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

З матеріалів справи також вбачається, що особиста заява позивача про виплату пенсії від 11.02.2022 року, надіслана як додаток до заяви представника від 16.03.2023, повністю відповідає формі, яка встановлена додатком 1 «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, що не заперечується відповідачем (а.с 18-19).

При цьому, до вказаної заяви було додано нотаріально засвідчена копія довіреності, паспорта та заява позивача про виплату пенсії на її банківський рахунок.

Крім того, в матеріалах справи наявні копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , виданого 19.02.2020р. органом 2ISR, картка платника податків на ім`я позивача, а також заява позивача про виплату пенсії на її поточний рахунок АТ «ОТП БАНК» (а.с. 13-19).

Разом з тим, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у п. 4.10 Порядку №22-1, яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (зі змінами).

Суд звертає увагу, що доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.

Вказані норми «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що має вищу юридичну силу.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок, проте відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року у справі № 757/12134/14-а.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не виплати пенсії за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання пенсійного органу виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходу з 06.07.2020 року, то подібні правовідносини у тотожному спорі були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 2 квітня 2024 року у справі №560/8194/20 вважапв за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону №2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом №2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Саме такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом у спорах зазначеної категорії справ відповідатиме принципу верховенства права та його складовій - принципу правової визначеності, сприятиме стабільності правовідносин щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, такий підхід відповідатиме і підходам Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо порядку обчислення строків звернення до суду в спорах про перерахунок пенсій, викладеним у постанові від 31.03.2023 у справі №240/12017/19, яку взяв до уваги суд апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи.

Як стверджує позивачка, ГУ ПФУ в Херсонської області повідомило її про призначення пенсії на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі №540/3733/20 листом від 10.09.2021.

Проте з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію частини втрачених доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії позивачка звернулась у червні 2023 року.

Ураховуючи, що позивачкою пропущений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду та в матеріалах справи відсутні підстави для його поновлення, колегія суддів вважає, що згадані позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо є підстави, визначені частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанцій не в повній мірі дослідив обставини, що стосуються строку звернення до суду, не перевірив належним чином доводи учасників справи, що призвело до порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 06.07.2020 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 06.07.2020 року залишити без розгляду.

В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов