Справа № 135/1647/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/1647/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Корнієнко О.М.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

16 квітня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у якому просив скасувати постанову серії БАД №573124 від 18.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не з`явилися, на адресу суду представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.11.2023 поліцейським СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Курінним О.В. винесено постанову серії БАД № 573124 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. Як зазначено у постанові, 17.11.2023 о 22 год. 00 хв. в с.Богданівка, вул.Богдана Хмельницького, водій ОСОБА_1 керував т/з «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 та при цьому був позбавлений права керування т/з Ладижинським міським судом 04.10.2023, справа №135/1200/23, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Позивач у позові вказує, що заперечує щодо вчинення правопорушення, що ставиться йому в провину. Поліцейський не здійснив розгляд адміністративної справи, не досліджував та не оцінював докази, не надавав їх для огляду та ознайомлення. Доказів правопорушення немає, а надані відповідачем документи суперечать один одному.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сторони не оспорюють те, що ОСОБА_1 станом на 17.11.2023 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що він 17.11.2023 о 22 год. 00 хв. в с.Богданівка по вул.Богдана Хмельницького не керував транспортним засобом, а керував автомобілем ОСОБА_2 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності за це, бо перебував в стані сп?яніння.

Представник відповідача у поданому відзиві на позов заперечував даний факт, зазначивши, що того дня обоє водіїв керували автомобілем. Однак, жодних доказів на спростування доводів позивача представник відповідача суду не надав.

Свідок ОСОБА_2 зазначив в суді першої інстанції, що 17.11.2023 зустрівся в м. Ладижин із ОСОБА_3 , який попросив завезти його в с. Богданівку. Приїхали в село, залишили автомобіль біля магазину. ОСОБА_4 пішов до себе на дачу, а він пішов відпочивати із знайомими, вживав алкоголь. Згодом посварився із хлопцем, надійшов ОСОБА_4 із знайомим та розборонив їх. Він взяв 0,7 л горілки, яку розпили в автомобілі з ОСОБА_1 залишився в автомобілі, а він пішов далі в магазин відпочивати. Згодом вирішив відігнати автомобіль до дачі Сашка, щоб подалі від очей, ключі були в замку, ОСОБА_5 спав збоку на пасажирському сидінні. Завів автомобіль і поїхав, не врахував обстановку та вискочив на каміння. Сашко вдарився і ойкав. Він заглушив автомобіль і вийшов з нього. Всі люди вийшли з магазину. Десь через 20-30 хв приїхали поліцейські, згодом евакуатор, швидка. Вказав, що працівники поліції склали щодо нього протокол за ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_6 теж щось складали.

В судовому засіданні в суді першої інстанції за клопотанням представника відповідача допитано свідка ОСОБА_7 , який є поліцейським та виніс оскаржувану постанову. Свідок показав, що перебував на службі, орієнтовно о 2 год 18.11.2023 прийшло повідомлення про ДТП в с. Богданівка. Приїхали з напарником на місце, побачили автомобіль «Тойота» який стояв обабіч дороги візуально не пошкоджений. Було багато людей. ОСОБА_4 знаходився на пасажирському сидінні, спав, на водійському був ОСОБА_8 говорили, що автомобілем в стані сп?яніння керував ОСОБА_4 , а потім вони помінялись і за кермо сів ОСОБА_9 2 протоколи на обох водіїв по ст. 130 КУпАП. По ч. 4 ст. 126 КУпАП він склав постанову на ОСОБА_10 . При цьому допитали 3 свідків, відібрали в них пояснення. ОСОБА_4 відмовився отримувати копію постанови, тому копію йому направили згодом по пошті.

По справі достеменно встановлено, що працівники поліції 17.11.2023 візуально не спостерігали рух автомобіля «Toyota Avensis» в с. Богданівка.

В судовому засіданні поліцейський ОСОБА_7 вказував, що оскаржувану постанову ним було винесено на підставі пояснень трьох свідків, яких вони опитали з напарником.

Судом було задоволено клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Вказані свідки двічі викликались шляхом направлення повісток, однак до суду не з?явились. При з?ясуванні судом думки сторін по справі щодо можливості продовження судового розгляду справи за відсутності свідків, представник відповідача вказала на можливість продовження судового розгляду без свідків, не наполягала на повторному виклику свідків чи їх приводі в судове засідання.

Відтак, враховуючи, що саме сторона відповідача повинна довести правомірність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд із власної ініціативи позбавлений можливості збирати докази по справі, відповідач не наполягав на необхідності відкладення розгляду справи для допиту свідків, судом було ухвалено продовжувати судовий розгляд на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто докази - це урегульована процесуальним законодавством, існуюча у певній процесуальній формі інформація (фактичні дані), яка надає можливість адміністративному суду, що розглядає справу, достеменно або певним чином відтворити та встановити усі обставини публічно-правового спору, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням їхньої якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного судового рішення.

Так, докази мають бути: належними (стаття 73 КАС України); допустимими (стаття 74 КАС України); достовірними (стаття 75 КАС України); достатніми (стаття 76 КАС України).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому слід відмітити, що на стадії прийняття рішення по справі про адміністративне правопорушення працівник поліції міг враховувати письмові пояснення свідків, які згідно положень ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Проте, оскільки позивач заперечує факт керування 17.11.2023 транспортним засобом, суд зобов?язаний перевірити достовірність та правдивість письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні. Оскільки саме показання свідка може бути належним доказом по справі. Однак, подальшої необхідності допиту свідків та відкладення розгляду справи сторона відповідача не вбачала.

Судом встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення в якій винесено оскаржувану постанову протокол поліцейським не складався, докази у виді письмових пояснень не долучались. Матеріали справи фактично складаються лише із оскаржуваної постанови.

Диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні не встановлено достатніх доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної сторони його складу, за що передбачена відповідальність ч.4 ст. 126 КУпАП. Відповідачем не доведено те, що позивач 17.11.2023 о 22 год. керував автомобілем чим порушив пункт 2.1.а ПДР України.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід зазначити, що сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише опис обставин, які визнані поліцейським підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Верховним Судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР суди не можуть покладатися лише на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову.

Судом встановлено, що на підтвердження факту правопорушення, який викладено у оскаржуваній постанові, відповідачем не було надано належних доказів. Не спростовано доводи позивача, про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення. Не доведено, що 17.11.2023 о 22 год. саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а не інша особа.

Доказів, вказаних у ст. 251 КУпАП, по даній адміністративній справі та які б вказували на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, вказаного у оскаржуваній постанові, в матеріалах справи немає та не здобуто в ході судового розгляду.

Крім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших доказів, пояснень, свідчень або інших відомостей до постанови, необхідних для вирішення справи про порушення Правил дорожнього руху відповідачем суду надано не було, а сама постанова таких доказів не містить.

Незважаючи на викладення у відзиві обставин про те, що нагрудним відеореєстратором працівника поліції зафіксовано та встановлено факт, який підтверджує порушення позивачем вимог ч.4 ст.126 КУпАП, до суду відповідачем не надано відеодоказів вчиненого позивачем правопорушення, а саме відео- чи фото- фіксацію.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.12.2023 вбачається, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП за те, що він 17.11.2023 о 22 год. 20 хв. в с.Богданівка Тульчинського району, керував т/з «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від освідування на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Наявність такої постанови, враховуючи конкретні обставини даної справи, сама по собі не є достатнім доказом того, що цього ж дня о 22 годині цим же транспортним засобом не міг керувати ОСОБА_1 .

Щодо показів свідка ОСОБА_14 , то слід відмітити те, що свідок вказує, що при ньому ОСОБА_4 не керував автомобілем. Суд критично оцінює покази свідка, який товаришує із позивачем, однак ці покази відповідачем не спростовано. Відтак, за відсутності інших достовірних даних чи доказів, у суду відсутні підстави повністю відкидати покази даного свідка.

Отже, належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з ненаданням суб`єктом владних повноважень доказів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, здобутих та задокументованих у встановленому законом порядку, у суду відсутня можливість встановити та перевірити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, в діях позивача ОСОБА_1 ..

Таким чином, об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії БАД № 573124 від 18.11.2023, не підтверджено належними та допустимими доказами, що є підставою для визнання протиправною постанови про адміністративне правопорушення, ухваленої відносно позивача, та її скасування.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Саме відповідач, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до ст.9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», де Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.