Справа № 420/9631/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9631/24
УХВАЛА
17 квітня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) стосовно ненарахування та невиплати добових витрат, пов`язаних з відрядженням в межах України солдата ОСОБА_1 з 07.08.2022 по 01.09.2022 включно, згідно посвідчення про відрядження № 415 від 06.08.2022;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) стосовно ненарахування та невиплати добових витрат, пов`язаних з відрядженням в межах України та за кордон молодшого сержанта ОСОБА_1 з 09.08.2023 по 10.09.2023 включно, згідно посвідчення про відрядження №1647 від 09.08.2023;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 добові витрати пов`язані з відрядженням в межах України з 07.08.2022 по 01.09.2022 включно, згідно посвідчення про відрядження №415 від 06.08.2022 (26 днів) в розмірі 7800 гривень;
У зв`язку із зверненням до суду з адміністративним позовом, який не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 01.04.2024 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
На виконання ухвали суду від 01.04.2024 позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити даний строк.
Заява мотивована тим, що позивач проходив військову службу в період з 22.03.2022 по 20.10.2023, а саме в період повномасштабного вторгнення російської федерації з військовою агресією на територію України у зв`язку з чим був позбавлений можливості поновити свої порушені права, не був належним чином повідомлений про відрядження в період з 07.08.2022 по 01.09.2022, будь-які документи, в тому числі посвідчення про відрядження № 415, не отримував, був впевнений, що вирушає по бойовому розпорядженні в групі десяти осіб для здійснення заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України. Після звільнення з військової служби, в порядку досудового врегулювання спору, позивач невідкладно та неодноразово звертався до відповідача із заявами, в яких просив відшкодувати добові витрати пов`язані з відрядженням. Відповіді на вищезазначені заяви і стали підставою для звернення з позовом до суду. Крім того, відповідно положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з урахуванням рекомендацій Ради суддів України та рекомендацій «Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан», опублікованих 04.03.2022 на веб-сайті Верховного Суду, зазначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.
Дослідивши вказану заяву, суддя приходить до такого.
Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.11.2022 у справі №500/1185/21.
Як слідує з матеріалів справи предметом розгляду даної справи є незгода позивача щодо ненарахування та невиплати добових витрат на відрядження.
Тобто, позивач фактично про порушення своїх прав мав дізнатися у серпні 2022 року та у серпні 2023 року, а звернувся до адміністративного суду із даним позовом лише 27.03.2024, тобто поза межами місячного строку, встановленого частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суддя виходить з такого.
Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.
Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.
Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.10.2023 у справі № 500/4332/22.
Як вбачається з матеріалів справи відповідно до посвідчення про відрядження № 415 від 06.08.2022 ОСОБА_1 був відряджений в оперативне підпорядкування командира РТГр « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 126 обр ТрО.
Відповідно до посвідчення про відрядження № 1647 від 09.08.2023 ОСОБА_1 був відряджений до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), навчального полігону (LONGMOOR) Сполученого Королівства Великої Британії.
10.11.2023 позивач звернувся до Військової частини із заявою, у якій просив відшкодувати добові витрати пов`язані з відрядженням з 09.08.2023 по 10.09.2023 включно у розмірі 210 гривень та 868 доларів США.
Отже, станом на 10.11.2023 позивач вже був обізнаний про можливе порушення його прав на отримання добових витрат, пов`язаних з відрядженням, а відтак і про наявність підстав для звернення до суду, оскільки почав вживати дії, спрямовані на захист своїх прав, які він вважав порушеними.
На звернення від 10.11.2023 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 05.12.2023 № 3/12/12-2978 повідомила, що ОСОБА_1 у складі групи військовослужбовців, перебуваючи у відрядженні з 09.08.2023 по 10.09.2023 повністю були забезпечені перевезенням, проживанням, харчуванням за рахунок держави, тому виплати добових за цих обставин не передбачені.
Також позивач звернувся із заявою від 11.01.2024 до ВЧ НОМЕР_1 , заявами від 17.01.2024, від 05.02.2024 до НГУ, заявою від 16.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування добових витрат на відрядження.
На звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 листом від 12.03.2024 № 3/8/1-917 повідомило, що грошове забезпечення за період перебування у відрядженні з 09.08.2023 по 10.09.2023 виплачено в повному обсязі.
Листом від 30.01.2023 № 3/12/12-229 Військова частина НОМЕР_1 надала відомості, інформацію та документи, а саме: довідку про безпосередню участь особи в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації від 26.01.2024 № 7 на 1 арк. у 1 прим. лише адресату, завірена копія посвідчення про відрядження від 06.08.2022 № 415 на І арк. у 1 прим. лише адресату, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 07.08.2022 № 211 на 1 арк. у 1 прим. лише адресату, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 02.09.2022 № 240 на 1 арк. у 1 прим. лише адресату, завірену копію довідки від 04.09.2022 № 1619/157/3153 на 1 арк. у 1 прим. лише адресату, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 08.09.2022 № 250дск на 1 арк. у 1 прим. лише адресату.
Відповідь на заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання відповідної інформації, тощо.
Як стверджує сам позивач після отримання відповіді від 30.01.2023 № 3/12/12-229 дізнався про порушення своїх прав щодо відрядження з 07.08.2022 по 01.09.2022.
Суддя вважає за необхідне зазначити, що навіть з врахуванням того факту, що порушення своїх прав щодо відрядження з 07.08.2022 по 01.09.2022 позивач дізнався з листа від 30.01.2023 № 3/12/12-229, однак, до суду звернувся з пропуском місячного строку.
При цьому, зміст його звернення від 10.11.2023 свідчить про те, що позивач вже був обізнаний про наявність підстав для звернення до суду.
Посилання позивача на запровадження правового режиму воєнного стану як на поважну причину для поновлення процесуальних строків є необґрунтованими, з огляду на таке.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Загальний підхід до оцінки поважності причин пропуску строків повинен передбачати не просто посилання на воєнний стан, а доведення перешкоди для своєчасного здійснення процесуальних прав.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Будь-яких доказів на підтвердження існування перешкод для своєчасного звернення до суду позивач не надав і не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали звернутися позивачу до суду із позовом у встановлений в місячний строк саме з підстав запровадження правового режиму воєнного стану. Також, виконання позивачем обов`язків військової служби не позбавляло його можливості звернутися до суду із відповідним позовом або ж за правовою допомогою. При цьому, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачають можливість отримання військовослужбовцем відпустки в особливий період під час дії воєнного стану.
Суддя зауважує, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних обставин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.
Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
При цьому, частиною 5 статті 169 КАС України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Отже, враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, що не позбавляє останнього права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії разом з доданими документами повернути позивачу.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Суддя А.С. Пекний