Справа № 420/1743/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1743/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 в ненанаданні письмової відповоді на рапорт від 04.12.2023 р. військовослужбовця солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти за наслідками розгляду відповідне рішення про звільнення з військової служби в запас солдата ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач прийнятий на військову службу і проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З листопада 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично стали проживати однією сім`єю. ОСОБА_2 мала двох дітей від порерднього шлюбу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 до яких з моменту проживання разом Позивач відносився, як до своїх (утримує та піклується про них).

У 2022 році Позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 та у них народилась спільна донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач з дружиною та трьома дітьми проживають разом.

Біологічний батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приймає участі в вихованні дітей та не сплачує аліменти на їх утримання.

Позивач звертався до відповідача з рапортами від 04.12.2023 року щодо звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рапорти прийняті відповідачем та зареєстрований.

До рапорту Позивачем додавались документи на підтвердження вищезазначених обставин.

У відповідь отримав усну відмову в задоволенні рапорту про звільнення. Письмова відповідь із зазначенням обґрунтованих підстав відмови Позивачу не надавалася.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач вернувся до суду з відповідним позовом.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 22.01.2024 року залишено позовну заяву без руху.

29.01.2024 року до суду за вхід. №4074/24 надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

29.02.2024 року до суду за вхід. №ЕС/8514/24 від представника Відповідача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача.

11.03.2024 року до суду за вхід. №10125/24 від позивача надійшла заява, в якій вказано, що він не заперечує щодо заміни відповідача.

Ухвалою суду від 12.03.2024 року задоволено клопотання представника відповідача за вхід. №ЕС/8514/24 від 29.02.2024 року та замінено відповідача по справі на ІНФОРМАЦІЯ_7 . Розгляд справи розпочато спочатку в порядку приписів ч. 6 ст. 48 КАС України.

Документ в електронному вигляді «Адміністративний позов» від 15.01.2024 року по справі №420/1743/24 було надіслано одержувачу ІНФОРМАЦІЯ_7 в його електронний кабінет.

Документ доставлено до електронного кабінету: 16.01.2024 року о 20:10 годині.

Документ в електронному вигляді «Ухвала додаткові дії, що НЕ оскаржується» від 12.03.2024 року по справі №420/1743/24 було надіслано одержувачу Міністрерство оборони України ІНФОРМАЦІЯ_8 в його електронний кабінет.

Документ доставлено до електронного кабінету: 13.03.2024 року о 21:46 годині.

Відзив станом на дату розгляду справи до суду не надходив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

З листопада 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 фактично стали проживати однією сім`єю.

ОСОБА_2 має двох дітей від порерднього шлюбу: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 02.04.2013 року) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 21.07.2010 року).

28.12.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_3 укладено шлюб.

31.05.2021 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась спільна донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 16.06.2021 року, актовий запис №96.

Відповідно до відповіді Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області №390/09-03 від 01.12.2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з трьома дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

04.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з рапортами щодо звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До рапорта додавалисю: копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 (нотаріально завірена); копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 (нотаріально завірена); копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 (нотаріально завірена); копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 (нотаріально завірена); копія посвідчення НОМЕР_6 (нотаріально завірена); довідка про склад сім`ї (оригінал); відомості від 01.12.2023р. №3900/09-03 (оригінал); копія паспорту ОСОБА_1 (нотаріально завірена); копія ІПН ОСОБА_6 (нотаріально завірена); копія паспорту та ІПН ОСОБА_2 (нотаріально завірена); акт обстеження умов проживання від 07.12.2023р. (оригінал); довідка про неотримання аліментів 01.12.2023р. (оригінал); виписка по надходження по карні (оригінал); копія рішення Южного міського суду Одеської області; копія виконавчого листа №519/1098/19.

04.12.2023 року рапорт підписаний Командиром роти охорони, а також начальником ІНФОРМАЦІЯ_10 , які клопотали по суті рапорта.

Станом на дату звернення до суду, письмової відповіді про задоволення рапорта чи про відмову у задоволенні рапорта, із зазначенням обґрунтованих підстав відмови, Позивачу не надавалася.

Позивач вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Також, суд зазначає, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 (далі Інструкція № 735).

Згідно п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, які мають бути прийняті в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Судом з`ясовано та відповідачем не спростовано, що рапорт позивача від 04.12.2023 року, надійшов до відповідача 04.12.2023 року, тому суд дійшов висновку, що рапорт Позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мав бути розглянутий в строк до 05.01.2024 року, в іншому випадку командир мав установити термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення, але не пізніше 20.01.2024 року. Проте, як вказує позивач у позовній заяві, що не спростовано відповідачем, жодних дій ІНФОРМАЦІЯ_11 щодо поданого позивачем рапорту про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вчинено не було.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення солдата ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким о звільнення з військової служби в запас Позивача згідно поданого рапорту, суд зазначає наступне.

Згідно постанови Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З урахуванням тієї обставини, що відповідачем не прийнято рішення за результатом розгляду рапорту про звільнення з військової служби позивача, а дії відповідача у розглядуваній ситуації ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення по суті.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення по суті за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 датованого 04.12.2023 року.

З урахуванням встановлених обставин по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовна заява підлягає задоволенню, судові витрати ОСОБА_1 в загальній сумі 1211,20 грн., сплачені відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 08.01.2024 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 розглянути рапорт військовослужбовця солдата ОСОБА_1 від 04.12.2023 року про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення по суті за результатами розгляду рапорту.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 грн (тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок, сплачені відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 08.01.2024 року за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , тел. НОМЕР_9 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_12 ).

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА