Справа № 380/6242/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 рокусправа №380/6242/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанов,

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся представник Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (79007. м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11; ) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79007, пл. М. Шашкевича, 1), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Павліва Давида Йосиповича про відкриття виконавчого провадження №74015296 від 05.02.2024 р.;

- скасувати постанову державного виконавця Павліва Давида Йосиповича про стягнення виконавчого збору ВП №74015296 від 05.02.2024 року;

- скасувати постанову державною виконавця Павліва Давида Йосиповича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №74015296 від 05.02.2024 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач частково виконав рішення суду до відкриття виконавчого провадження, однак, так як виконання іншої частини рішення є неможливим без особи щодо якої винесено рішення, іншу частину рішення виконано за участі ОСОБА_1 . Просить задовольнити позов.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, так як при відкритті провадження виконавець керується Законом України «Про виконавче провадження», у якому визначено порядок відкриття виконавчого провадження та виконавець не перевіряє виконання рішення суду. Стверджує про те, що оскаржувані постанови є правомірними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Ухвалою суду від 26.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, поновлено строк звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив задоволити, представник відповідача позов не визнав.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

31 січня 2024 року на адресу відповідача подана заява ОСОБА_2 щодо прийняття до виконання виконавчого листа по справі № 380/21629/23 щодо зобов`язання Головного Управління державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007; ) оформити та видати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

05 лютого 2024 року відповідачем винесено постанови ВП № 74015296 про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Позивач вважає такі постанови неправомірними та оскаржив їх до суду.

При вирішенні справи суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

5. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

6. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ст.27 Закону:

1. Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

3. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

4. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Частина 4 ст. 4 Закону визначає випадки коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Як встановлено судом відповідачем при прийнятті оскаржених постанов було дотримано вимог Закону «Про виконавче провадження», підстав для повернення виконавчого листа не було встановлено, а тому суд зазначає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання відповідача на те, що позивачем виконано рішення суду до відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для задоволення позову, так як на стадії відкриття виконавчого провадження законодавством не передбачено перевірку щодо виконання виконавчого листа.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанов- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяКухар Наталія Андріївна