Справа № 140/2241/24
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2241/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В. Д.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 14.11.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву від 24.10.2023 та зарахувати ОСОБА_1 не зараховані до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 та періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2023 року позивач звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з усіма необхідними документами. В листопаді позивач отримала рішення ГУ ПФУ у Черкаській області від 30.10.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії за віком, відповідно до якого її страховий стаж складав 18 років 4 місяці 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії. До трудового стажу не було зараховано: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 згідно довідки від 22.09.2023 № 02-10/58, оскільки відсутня довідка про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес. Після отримання відмови позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ у Київській області та надала довідку про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес та повторно подала заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Після чого позивач знову отримала відмову під тим же номером від 14.11.2023 року № 13. З рішення ГУ ПФУ в Волинській області про відмову у призначення мені пенсії від 14.11.2023 року № 13 ОСОБА_1 стало відомо, що за результатами розгляду документів її страховий стаж на цей раз становить вже 17 років 6 місяців 12 днів, хоча за доданими документами до страхового стажу не зараховано ті самі роки: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 оскільки довідка від 22.09.2023 № 02-10/58, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» ( в довідці відсутня інформація, що постійно була зайнята в технологічних процесах зазначених виробництв та відсутнє посилання на ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») Вважає незаконними дії відповідача та такими, що порушують її право на належний соціальний захист, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві від 27.03.2024 відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області позову не визнає та зазначає, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, дані персоніфікованого обліку), страховий стаж складає 17 років 6 місяців 12 днів, пільговий стаж за Списком №1 відсутній.

До пільгового стажу позивачки не зараховано період роботи з 03.09.1992 по 20.05.1999 згідно запису в трудовій книжці від 08.09.1986 серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу.

Окрім цього, не зараховано період догляду за дитиною 24.01.1985 року народження до 12-річного віку.

Відповідно до абзацу 11 Постанови Кабінету Міністрів від 12.10.1993 №637, визначено, що час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Позивачка не надала заяви, що батько особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; а надана позивачкою заява не стосується дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 батьком значиться ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 як зазначила позивачка у своїй заяві.

Аргументи позивачки щодо безпідставного не зарахування спірного періоду не відповідають фактичним обставинам і доказам у справі.

Крім того, до пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, оскільки довідка від 22.09.2023 №02-10/58, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не відповідає додатку №5 до пункту 20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій (в довідці відсутня інформація, що постійно була зайнята в технологічних процесах зазначених виробництв та відсутнє посилання на статтю 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Інших документів, що підтверджують пільговий характер роботи позивачем не надано.

Таким чином, позов позивача є безпідставним та необгрунтованим, а дії відповідача щодо перерахунку та виплати пенсійного забезпечення є правомірними, правові підстави про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відсутні.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 24.10.2023 року позивач звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з усіма необхідними документами. В листопаді позивач отримала рішення ГУ ПФУ у Черкаській області від 30.10.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії за віком, відповідно до якого її страховий стаж складав 18 років 4 місяці 1 день, що є недостатнім для призначення мені пенсії. До трудового стажу не було зараховано: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 згідно довідки від 22.09.2023 № 02-10/58, оскільки відсутня довідка про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес. Після отримання відмови позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ у Київській області та надала довідку про перейменування Ірпінського комбінату «Прогрес» у ВАТ СБК Прогрес та повторно подала заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Після чого позивач знову отримала відмову під тим же номером від 14.11.2023 року № 13. З рішення ГУ ПФУ в Волинській області про відмову у призначення мені пенсії від 14.11.2023 року № 13 ОСОБА_1 стало відомо, що за результатами розгляду документів її страховий стаж на цей раз становить вже 17 років 6 місяців 12 днів, хоча за доданими документами до страхового стажу не зараховано ті самі роки: періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку, оскільки відповідно до абзацу 11 Постанови КМУ від 12.10.1993 № 637 необхідно додати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 оскільки довідка від 22.09.2023 № 02-10/58, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» ( в довідці відсутня інформація, що постійно була зайнята в технологічних процесах зазначених виробництв та відсутнє посилання на ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Вважає незаконними дії відповідача та такими, що порушують її право на належний соціальний захист, а тому звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з пунктом 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України за № 22-1 від 25 листопада 2005 року, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Окрім того, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Відповідно до абз. 5 п. 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Разом із заявою про призначення пенсії позивачем була надана трудова книжка серія НОМЕР_1 , відповідно до якої, зокрема за спірний період, наявні всі необхідні записи та була додана заява про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п.13 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, ГУ ПФУ поставивши під сумнів достовірність поданих позивачем документів, не було здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів та не надано письмового повідомлення про необхідність подання позивачем додаткових документів чи уточнення відомостей в них, а двічі одразу відмовлено в призначені пенсії, чим порушено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Щодо не зарахуванння до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Отже посилання відповідача в відмові на те, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992 оскільки довідка від 22.09.2023 № 02-10/58 не відповідає додатку №5 до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 є необгрунтовним та незаконним враховуючи наявні записи в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи.

Щодо не зарахування періодів роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки суд зазначає наступне.

З трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 вбачається, що дійсно перед записом №7 та №8 про прийняття на роботу та переведення на іншу посаду відсутня назва підприємства, на якому позивача було призначено, проте ці записи скріплені печаткою підприємства, які дають можливості встановити його назву.

Крім того, записи в трудовій книжці від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач, підпис уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачами суду не надано.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

Формальні неточності у документах, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, атестаті про навчання чи інших документах , що дає їй право на призначення пенсії, оскільки особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не може нести негативні наслідки допущення органами державної влади, органами місцевого самоврядування, описок та арифметичних помилок при складанні відповідних документів, і такі обставини не можуть бути підставою для відмови в призначенні пенсії у належному розмірі з дати отримання відповідного права, за відсутності факту повідомлення про необхідність усунення.

Щодо не зарахування періодів догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку слід зазначити.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (далі Закон № 796-XII).

Пунктом 13 статті 30 цього Закону передбачено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Згідно із пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; документів про те, що до досягнення дитиною 12- річного віку один з батьків не працював.

У свою чергу, документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12- річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Підчас звернення з заявою про призначення пенсії позивачем було додано всі необхідні документи у тому числі була додана і заява про те, що батько дитини не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку чомусь ГУ ПФУ двічі не було взято до уваги.

Окрім того, як вже було зазначено, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Відповідно до абз. 5 п. 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Батько дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досяг пенсійного віку та не отримує пенсію, а отже і не міг скористатися передбаченою пільгою. Вищезазначене могло бути встановлено та перевірено ПФУ самостійно у тому числі із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Згідно зі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Разом з тим відповідно до рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. При цьому пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (…).

З Конвенції і судової практики ЄСПЛ випливає, що пенсія є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (Рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39).

Також ЄСПЛ в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні ЄСПЛ по справі «Пейчич проти Сербії» суд вказав, що Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції не створює право на набуття права власності. Вона не вводить обмеження для країн, які є учасницями Конвенції, щодо свободи вирішення питання про введення певної форми соціального страхування або пенсійної системи, або свободи обрання виду та визначення суми допомоги або пенсії, яка надаватиметься за будь-якою з перелічених схем. Бо ці питання належать до дискреційної компетенції держави і не підпадає під дію цієї Статті 1 Протоколу 1 Конвенції. Але, коли держава-сторона Конвенції законодавчим актом передбачила виплату пенсії чи то в залежності від попередньої сплати внесків, чи ні таке законодавство розглядається, як генеруюче майнове право, яке підпадає під дію Статті 1 Протоколу 1, для кола осіб, які задовольняють вимогам такого законодавства (пункт 54 рішення).

Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 14.11.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області повторно розглянути заяву від 24.10.2023 та зарахувати ОСОБА_1 не зараховані до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 та періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений квитанцією від 09.02.2024 (а. с. 07).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 14.11.2023 року № 13 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2023 та зарахувати ОСОБА_1 не зараховані до пільгового стажу періоди роботи з 26.11.1987 по 02.09.1992, періоди роботи 03.09.1992 по 20.05.1999 роки згідно запису трудової книжки від 08.09.1986 серія НОМЕР_1 та періоди догляду за дитиною 24.01.1985 року до 12-річного віку.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10, ).

Суддя В.Д. Ковальчук