Справа № 400/1650/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 р. № 400/1650/24
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вул. Гоголя, 34,м. Полтава,Полтавська обл., Полтавський р-н,36000,
провизнання бездіяльності протиправною; скасування рішення від 08.06.2022 №44; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування періодів роботи позивачки з 21.06.1986 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 ; 2) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Полтавський області від 08.06.2022 №44; 3) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи позивачки з 21.06.1986 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що їй було протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Відсутність необхідного страхового стажу виникла у зв`язку з не зарахуванням періодів роботи з 21.06.1986 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 . Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. На переконання позивача, необґрунтоване неврахування зазначених періодів її роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист.

Відповідач - Головне управління ПФУ в Полтавській області, своїм правом не скористався, відзиву на позов не надав, свою позицію стосовно позовних вимог не висловив.

Відповідач - Головне управління ПФУ в Миколаївській області, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві обгрунтував свою позиції тим, що на підставі наданих документів встановлено, що страховий стаж позивачки склав 12 років 8 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 21.06.1986 по 06.09.1989, оскільки відсутня дата наказу при звільненні; з 25.08.1989 по 03.04.1992, оскільки в трудовій книжці не зазначено встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів; з 06.04.1992 по 10.01.1993, оскільки між датою на звільнення та датою наказу на звільнення проміжок часу більше місяця; з 03.05.1995 по 04.11.1997, оскільки відсутня дата рішення на прийняття. Таким чином рішення Головного управління ПФУ в Полтавській області є правомірним.

Суд розглянув справу 12.04.2024 в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наявних матеріалів справи, відповідно до вимог ст.263 КАС України.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.06.2022 року звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління ПФУ в Полтавській області від 08.06.2022 №44 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Як вбачається з рішення, до страхового стажу не зараховані періоди роботи позивачки згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 21.06.1986 по 06.09.1989, оскільки відсутня дата наказу при звільненні; з 25.08.1989 по 03.04.1992, оскільки в трудовій книжці не зазначено встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів; з 06.04.1992 по 10.01.1993, оскільки між датою на звільнення та датою наказу на звільнення проміжок часу більше місяця; з 03.05.1995 по 04.11.1997, оскільки відсутня дата рішення на прийняття.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 01.04.1980 містяться запис №2 про прийняття позивачки заправницею згідно наказу № 103 від 23.06.1986; запис № 13 про звільнення позивачки у зв`язку з доглядом за дитиною дошкільного віку згідно наказу № 78; запис № 14 про прийняття позивачку кухарем до колгоспу "Прирічний" (РФ) згідно рішення 31.08.1989; запис № 15 від 03.04.1992 про звільнення за власним бажанням згідно розп. №1; запис №16 про прийняття позивачку кухарем до Володимирської середньої школи згідно наказу №9 від 03.04.1992; запис №17 про звільнення за власним бажанням згідно наказу №58; запис № 18 від 03.05.1995 про прийняття позивачку на роботу до ТОВ ; запис № 19 про звільнення позивачки згідно наказу № 5 від 04.11.1997 року.

Як зазначалось вище, підставою не зарахування до загального стажу періодів роботи позивачки з 21.06.1986 по 06.09.1989, оскільки відсутня дата наказу при звільненні; з 25.08.1989 по 03.04.1992, оскільки в трудовій книжці не зазначено встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів; з 06.04.1992 по 10.01.1993, оскільки між датою на звільнення та датою наказу на звільнення проміжок часу більше місяця; з 03.05.1995 по 04.11.1997, оскільки відсутня дата рішення на прийняття.

З цього, суд вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Внаслідок невиконання колгоспом обов`язку щодо надання даних про мінімуми трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість вихододнів) позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за цей період роботи у вказаному колгоспі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність даних щодо кількості відпрацьованих вихододнів та встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача, зазначеного у його трудовій книжці.

Посилання відповідача на те, що в записах щодо встановленого мінімуму трудової участі у громадському господарстві та його виконання не зазначено номери та дати документів, на підставі яких внесено записи, суд вважає безпідставним, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці або довідках. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Також, суд зауважує, що статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, була багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Відповідно до приписів ст.1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Згідно з ст.ст.5, 6 Угоди, ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Отже, Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Також, згідно абз. 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Тобто, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Крім того, опираючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.03.2018р. у справі №208/6680/16-а, на іноземних осіб, які працювали на території РФ, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи. Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", яка набрала чинності 02.12.2022, постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.

Отже, з 02.12.2022 набрала чинності постанова про вихід з Угоди. Тобто, до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму необхідно застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню в даній ситуації щодо зарахування заробітної плати, отриманої позивачем в рф, оскільки вказана Угода була чинною у період роботи позивача в рф, адже за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи.

Крім того, суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні, позивач не може надати будь-які інші документи для підтвердження трудової діяльності, окрім копії трудової книжки.

Військова агресія Російської федерації проти України, є форс-мажорною обставиною, яка не залежить ні від позивача, ні від відповідача.

А тому позивач, за наявності запису у трудовій книжки, не може бути позбавлений страхового стажу за вказаний період.

Як вже було зазначено судом раніше, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

За таких обставин, позивачці протиправно не врахували до страхового стажу позивача періоди роботи з 21.06.1989 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997 .

В цій частині позов підлягає задоволенню.

На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 61 рік, страховий стаж для призначення пенсії становив 12 років 08 місяців 21 день.

З урахуванням висновків суду щодо зарахування періодів з 21.06.1989 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997, страховий стаж постановить 18 років 9 місяців 12 днів.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

З урахуванням наведених норм, за наявності у позивачки страхового стажу 18 років 9 місяців , право на призначення пенсії у неї виникне після досягнення нею 65 років.

Таким чином, позов в частині призначення пенсії за віком задоволенню не підлягає.

Позов задовольнити частково.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 605,60 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-Головного управління ПФУ в Полтавській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34,м. Полтава,Полтавська обл., Полтавський р-н,369) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Полтавській області від 08.06.2022 №44 в частині не зарахування періодів роботи позивачки з 21.06.1986 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, код 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи позивачки з 21.06.1986 по 06.09.1989, з 25.08.1989 по 03.04.1992, з 06.04.1992 по 10.01.1993, з 03.05.1995 по 04.11.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

4. В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію за віком відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, Полтава, 36000) ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 605,60 грн.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 12.04.2024