Справа № 380/19334/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/19334/23 пров. № А/857/22886/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/19334/23 (головуюча суддя Хома О.П., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2023 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України про визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 по 18.07.2023; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 по 18.07.2023 в сумі 89633,64 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що при звільненні з військової служби 28.09.2017 відповідач не здійснив з позивачем повного розрахунку, невірно провівши виплату індексації грошового забезпечення. На виконання рішення суду від 04.10.2022 у справі №380/17548/21 відповідач 18.07.2023 нарахував та виплатив позивачу 89476,61 грн. індексації грошового забезпечення. Несвоєчасність проведення відповідачем розрахунку при звільненні позивача стала підставою для звернення до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2023 по 18.07.2023. Зобов`язано Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2023 по 18.07.2023 в сумі 73 815,42 грн. та здійснити виплату, з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ненарахування та невиплата відповідачем середнього розміру грошового забезпечення позивачу за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2023 по 18.07.2023, свідчить про бездіяльність, яка не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушує майнові права позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності ДСНС України, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивач помилково допускає можливість застосування положень статті 117 КЗпП України, оскільки на момент проходження служби перебував у статусі «особа рядового та начальницького складу служби цивільного захисту», порядок проходження служби в якій регулюється Кодексом цивільного захисту України та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою КМУ від 11.07.2013 №593. Таким чином поняття особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та працівника не є тотожними, тому є неможливим застосування положень КЗпП України, які стосуються саме працівників.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.1992 по 28.09.2017 проходив військову службу в органах ДСНС України.

Наказом проректора Львівського державного університету безпеки життєдіяльності по роботі з персоналом від 27.09.2017 №590 (по особовому складу) підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення та виключено з кадрів ДСНС з 28.09.2017.

Неповнота проведеного відповідачем розрахунку при звільненні в частині виплати індексації грошового забезпечення була оскаржена позивачем в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі №380/17548/21 зобов`язано Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.09.2017, з встановленням базового місяця - січень 2008 року.

На виконання рішення суду від 04.10.2022 у справі №380/17548/21, відповідачем - 18.07.2023 нарахована та виплачена на картковий рахунок позивача індексація у сумі 89476,61 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача.

Отож, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

При цьому, звільнення позивача зі служби відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку.

Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день звільнення зі служби індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період затримки такого розрахунку.

Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності ДСНС України не було проведено з ОСОБА_1 під час звільнення зі служби (28.09.2017) остаточний розрахунок та не виплачено в повному розмірі індексацію грошового забезпечення, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З матеріалів справи видно, що 18.07.2023 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності ДСНС України перераховано заборгованість з індексації грошового забезпечення в сумі 89476,61 грн.

Виходячи з наведеного, час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає з 28.09.2017 по 18.07.2023.

Однак, з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму ст. 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Оскільки з позовною заявою позивач звернувся до суду після встановлення вказаного обмеження, то час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 розраховується з врахуванням шестимісячного обмеження та складає з 18.01.2023 по 18.07.2023 (181 день).

Щодо визначення конкретної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід зазначити наступне.

При здійсненні розрахунку суми середнього заробітку позивача за період з 18.01.2023 по 18.07.2023 судом першої інстанції використано довідки АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів на рахунку позивача.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що банківські довідки не є належним документом для розрахунку суми середнього заробітку особи. Натомість, таким документом є довідка про середньомісячну заробітну плату, яка видається відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

З метою коректного обрахунку конкретної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку позивача, судом апеляційної інстанції було витребувано таку довідку з Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України.

Як вказано у довідці Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України №65 від 01.04.2024, розмір грошового забезпечення позивача за липень 2017 року склав 8556,80 грн., за серпень 2017 року 8556,80 грн.

Відтак середньоденний заробіток становить 276,03 грн. (17113,60 грн./62 дні).

Тому, сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (276,03 грн.) на число календарних днів за період з 18.01.2023 по 18.07.2023 (181 день), становить 49 961,43 грн., а не 73815,42 грн., як зазначено судом першої інстанції.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині, однак зазначає про невірно проведений розрахунок сум, які підлягають до стягнення на користь позивача, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності ДСНС України задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/19334/23 змінити, а саме: абзац третій резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції: «Зобов`язати Львівський державний університет безпеки життєдіяльності ДСНС України (вул. Клепарівська, буд. 35, м. Львів, 79007, ) нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2023 по 18.07.2023 в сумі 49 961 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 43 коп. та здійснити виплату, з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства».

В решта частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук