Справа № 400/15532/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 р. № 400/15532/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

«Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустках за станом здоров`я за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням раніше виплачених сум, з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року (31 днів), з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року (30 днів), з 01.05.2023 року по 09.05.2023 року (9днів);

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустках за станом здоров`я за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням раніше виплачених сум, з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року (31 днів), з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року (30 днів), з 01.05.2023 року по 09.05.2023 року (9днів).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки військової служби».

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправну невиплату йому в повному обсязі додаткової винагороди, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік, а також одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік військової служби.

Ухвалою від 12.01.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, призначив судове засідання на 13.02.2024, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язав відповідача одночасно з відзивом подати до суду:

- окремі розрахунки сум грошового забезпечення позивача за грудень 2022 року, березень, квітень 2023 року, за період з 1 до 9 травня 2023 року, в яких вказати, за які дні у кожному із зазначених місяців позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду (окремо - за дні перебування на стаціонарному лікуванні, окремо - за дні перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня). Розрахунки підтвердити відповідними доказами;

- докази на підтвердження нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;

- докази на підтвердження нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Представник позивача адвокат Бурдинський С.І. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

У судове засідання 13.02.2024 відповідач свого представника не направив, причини неприбуття представника в засідання суду не повідомив, витребуваних доказів не подав.

Ухвала від 12.01.2024 вручена відповідачу 26.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 725.

Ухвалою від 13.02.2024 суд повторно витребував у Військової частини НОМЕР_1 докази, необхідні для вирішення спору, установивши строк їх подання - до 07.03.2024; відклав розгляд справи на 19.03.2024.

Ухвала від 13.02.2024 вручена відповідачу 21.02.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 716.

У судове засідання 19.03.2024 відповідач свого представника не направив, причини неприбуття представника в засідання суду не повідомив, витребувані докази не подав.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання учасників справи суд на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Одночасно, у зв`язку з неподанням відповідачем необхідних для розгляду справи доказів, суд ухвалою від 19.03.2024 суд втретє витребував у Військової частини НОМЕР_1 докази, необхідні для вирішення спору.

03.04.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи з метою надання відповідачу часу для виплати позивачу додаткової винагороди. До клопотання були додані картка особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік, розрахунок сум, нарахованих та виплачених позивачу за період з січня до серпня 2023 року, копія рапорту помічника командира з правової роботи начальника юридичної служби від лютого 2024 року на ім`я командира військової частини про надання відповідним посадовим особам доручення про перерахунок та виплату позивачу додаткової винагороди.

Одночасно 03.04.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що всі належні суми, які є предметом позову, відповідач виплатив позивачу в березні 2024 року (265 003,24 грн), тому відсутній предмет спору. До клопотання додані копії карток особового рахунку військовослужбовця, копії розрахункових листків за серпень 2023 року, березень 2024 року.

Суд відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи з таких міркувань.

Як підставу для відкладення розгляду справи представник відповідача зазначає необхідність проведення відповідачем розрахунків з позивачем. Одночасно в наступному клопотанні (про закриття провадження у справі) представник відповідача стверджує, що всі належні позивачу суми, які є предметом позову, виплачені йому відповідачем у березні 2024 року. Вбачається, що підстава для відкладення судового розгляду, заявлена в клопотанні від 03.04.2024, відпала.

Суд відхиляє клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України не містить такої підстави для закриття провадження у справі, як відсутність предмета спору (стаття 238 Кодексу адміністративного судочинства України).

05.04.2024 представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі, за змістом яких фактично підтверджує отримання позивачем від відповідача 265 003,24 грн у березні 2024 року. При цьому зазначив, що відповідач так і не виплатив позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу при звільненні, а також частину додаткової винагороди, всього на суму 47 990,15 грн (а. с. 175, зворот). При цьому з додатку до додаткових пояснень (а. с. 178) вбачається, що позивач вважає, що додаткова винагорода мала бути йому виплачена в сумі 269 677,43 грн, а не 265 003,24 грн, різниця становить 4 674,19 грн. Тобто залишок несплачених коштів, на думку позивача, становить 47 990,15 грн:

- 4 674,19 грн додаткова винагорода;

- 21 657,98 грн - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань;

- 21 657,98 грн одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Прохальна частина додаткових пояснень має таку редакцію:

"1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустках за станом здоров`я за період з 15.10.2022 року по 24.05.2023 року;

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустках за станом здоров`я за період з 15.10.2022 року по 24.05.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.

5. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки військової служби.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки військової служби".

Зазначене свідчить про зміну позовних вимог, яка на цій стадії розгляду справи не допускається.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Перше судове засідання було призначене на 13.02.2024, додаткові пояснення з новою редакцією позовних вимог подані до суду 05.04.2024.

За такого суд не приймає до розгляду змінені позовні вимоги і розглядає позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви (а. с. 76), поданої на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суд зауважує, що 10.04.2024 до суду надійшов відзив. Суд не приймає відзив до розгляду, ураховуючи його подання після закінчення установленого для цього строку без клопотання про поновлення такого строку. Зокрема, ухвалою від 12.01.2024 суд установив відповідачу строк для подання відзиву 15 днів з моменту вручення копії такої ухвали. Копія ухвали від 12.01.2024 вручена відповідачу поштою 26.01.2024 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 725, а. с. 83).

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Поважних причин неподання відзиву в установлений строк відповідач суду не повідомив та доказами не підтвердив.

Крім того, до відзиву не додані докази його направлення позивачу та/або його представнику. Зокрема, відзив поданий засобами електронного кабінету підсистеми «Електронний суд». Представник позивача має зареєстрований електронний кабінет, але докази направлення відзиву в його електронний кабінет відсутні (частина четверта статті 162, частина дев`ята статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України).

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 і з 19.07.2023 виключений із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби (витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2023 № 532, а. с. 13).

У витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2023 № 532 зафіксована календарна вислуга позивача 02 роки 09 місяців 25 днів.

У березні 2024 року, під час розгляду справи в суді, відповідач нарахував позивачу додаткову винагороду до 100 000 грн пропорційно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) в сумі 329 032,26 грн, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця (а. с. 170).

Фактична виплата нарахованої суми була здійснена позивачу за мінусом раніше виплаченої додаткової винагороди за Постановою № 168 та військового збору.

Зокрема, в січні 2023 року позивачу було виплачено додаткову винагороду за Постановою № 168: 41 935,48 грн - винагорода до 100 тисяч гривень і 17 419,35 грн винагорода до 30 тисяч гривень, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця (а. с. 100, 173).

Під час виплати позивачу додаткової винагороди в березні 2024 року відповідач утримав 4 674,19 грн, що становить 1,5 % військового збору від різниці між нарахованою сумою та сумою винагороди до 30 тисяч гривень: 329 032,26 грн - 17 419,35 грн = 311 612,91 грн; 311 612,91 грн х 1,5 % = 4 674,19 грн.

Позивачу було фактично виплачено 265 003,24 грн (329 032,26 41 935,48 17 419,35 4674,19 = 265 003,24).

Зазначені обставини підтверджуються копією картки особового рахунку військовослужбовця (а. с. 170), копією розрахункового листка за березень 2024 року (а. с. 171).

Про фактичну виплату позивачу коштів у сумі 265 003,24 грн відповідач повідомляє в клопотанні від 03.04.2023. Цю обставину фактично визнає позивач у додаткових поясненнях від 05.04.2024.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідач позивачу не виплачував, що підтверджується копією грошового атестату від 10.10.2023 № 7350/ФЕС (а. с. 35 (зворот) -36) та не заперечується сторонами.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Щодо додаткової винагороди за Постановою № 168.

Суд установив, що відповідач розрахувався з позивачем у частині виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, виплативши йому 265 003,24 грн.

Суд відхилив доводи позивача про те, що відповідна винагорода повинна була виплачена йому в сумі 269 677,43 грн, а не 265 003,24 грн. Зокрема, різницю між 269 677,43 грн і 265 003,24 грн становлять 4 671,19 грн, тобто військовий збір, про що зазначено вище.

Утримання і сплата до бюджету військового збору є обов`язком відповідача відповідно до вимог податкового законодавства.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування резидента, зокрема, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Об`єктом оподаткування військовим збором також є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України.

Підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Ставка військового збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування (підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Отже, податковий агент зобов`язаний утримати військовий збір із сум доходів у виді грошового забезпечення (до складу якого входить додаткова винагорода) в тому податковому періоді, в якому відбувається таке нарахування (виплата).

Ураховуючи, що відповідач розрахувався з позивачем з виплати додаткової винагороди, у задоволенні позову в частині зобов`язання нарахування і виплати належить відмовити. Одночасно, ураховуючи, що відповідна винагорода була виплачена лише під час розгляду справи в суді, відповідач допустив протиправну бездіяльність. Матеріали справи свідчать, що відповідна винагорода нарахована за грудень 2022 року (з урахуванням раніше виплачених сум у січні 2023 року, оскільки додаткова винагорода виплачується в поточному місяці за минулий), березень 2023 року (повний місяць), квітень 2023 року (повний місяць), травень 2023 року (за 9 днів з 01.05.2023 до 09.05.2023), а виплачені відповідні суми лише в березні 2024 року.

Щодо одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

За приписами частини другої статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я, одноразову грошову допомогу відповідач йому не виплатив.

У поданому з пропуском строку відзиві відповідач зазначає про відсутність рапорту позивача про виплату йому відповідної допомоги. Суд вказує, що Закон № 2011-ХІІ та Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), не вимагає подання відповідного рапорту.

У витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2023 № 532 зафіксована календарна вислуга позивача 02 роки 09 місяців 25 днів.

За такого в цій частині позовних вимог позовна заява підлягає до задоволення.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до пункту 1, підпункту третього пункту 7, пункту 9 розділу XXIV Порядку № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Суд погоджується з позивачем у тому, що пункт 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з дійсно визначає перелік підстав, за наявності яких військовослужбовцям у 2023 році надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, у розмірі місячного грошового забезпечення, але зауважує, що механізм реалізації цього права визначений Порядком № 260, який передбачає наявність рапорту.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з рапортом про виплату відповідної допомоги, тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Отже, позовну заяву належить задовольнити частково.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в несвоєчасних нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з 01.12.2022 до 31.12.2022 з урахуванням раніше виплачених сум, з 01.03.2023 до 31.03.2023 (31 день), з 01.04.2023 до 30.04.2023 (30 днів), з 01.05.2023 до 09.05.2023 (9 днів).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки військової служби відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки військової служби відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна