Справа № 816/3418/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 816/3418/15

адміністративне провадження № К/990/11417/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року

у справі № 816/3418/15 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування рішення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Полтавської області, Генеральної прокуратури України, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Полтавської області від 09 липня 2015 року № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області;

- стягнути з Прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 липня 2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

26 травня 2020 року протокольною ухвалою судом першої інстанції змінено назву відповідача з Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Полтавської області від 09 липня 2015 року № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області з 10 липня 2015 року. Стягнуто з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 липня 2015 року по 16 червня 2020 року у сумі 425893,55 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 10 липня 2015 року ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області та в частині стягнення з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5888,82 грн.

Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2023 року задоволено частково касаційні скарги Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури та ОСОБА_1 . Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, у якій просив:

- визнати протиправним наказ прокурора Полтавської області від 09 липня 2015 року № 337к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури на його користь різницю недоплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення в розмірі 454730,06 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

11 квітня 2023 року заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято судом до розгляду, а також змінено найменування відповідача-2 з прокуратури Полтавської області на Полтавська обласна прокуратура.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 липня 2015 року по 16 червня 2020 року в розмірі 451825,44 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 06 лютого 2024 року та від 11 березня 2024 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора повернуто скаржнику.

25 березня 2024 року касаційна скарга Офісу Генерального прокурора повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

В обгрунтування зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права при звільненні прокурора з посади відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України, пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» № 1682-VІІ, а також вважає необхідним надання висновку Верховним Судом щодо застосування частини 3 статті 1 Закону України «Про прокуратуру», п. 7 статті 2, п. 12 частини 2 статті 3, п. 2 Прикінцевих положень та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», п. 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду від 11 березня 2024 року скаржнику надавались ґрунтовні роз`яснення щодо заявленої відповідачем підстави касаційного оскарження.

Так Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 816/2916/15 проаналізував зазначені скаржником касаційної скарги норми права, де виклав відповідні висновки щодо посадових і службових осіб органів прокуратури.

Крім того, необхідно зазначити, що судами відмовлено в задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу №337к від 09 липня 2015 року з огляду на його самостійне скасування Полтавською обласною прокуратурою та поновлення позивача на займаній посаді з 10 липня 2015 року, а також ненадання оцінки судами при новому розгляді справи підставам звільнення позивача з посади відповідно до п. 7-2 статті 36 КЗпП України.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів, а також без урахування роз`яснень, що надані Верховним Судом при попередніх зверненнях з касаційними скаргами.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 816/3418/15 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування рішення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська