Справа № 320/7699/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви

11 квітня 2024 року справа № 320/7699/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з питань праці, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці стосовно відмови в задоволенні звернення ОСОБА_1 від 27.11.2023 щодо її поновлення на роботі з 03.07.2017, надання їй відповідного наказу про дату поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надання довідки про його розрахунок;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці вчинити дії з оформлення дати поновлення на роботі ОСОБА_1 - з 03.07.2017 та видати їй відповідний наказ;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення, 03.07.2017 й до дня поновлення на роботі 21.06.2022, в загальній сумі 606 414,60 грн.;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за період із 04.07.2022, в загальному розмірі 75945,43 грн. станом на 20.12.2023;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позову, протягом якого необхідно було надати документ, який підтверджує повноваження на підписання позовної заяви позивача ОСОБА_1 в Київському окружному адміністративному суді адвокатом Майстренко Людмилою Олегівною.

11.03.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву представника позивача про усунення недоліків позову, подану через підсистему "Електронний Суд" 08.03.2024, до якої додано докази на підтвердження повноважень представника позивача на представництво інтересів позивача у даній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/7699/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Державної служби України з питань праці стосовно відмови в задоволенні звернення ОСОБА_1 від 27.11.2023 щодо її поновлення на роботі з 03.07.2017, надання їй відповідного наказу про дату поновлення на роботі, зобов`язання Державної служби України з питань праці вчинити дії з оформлення дати поновлення на роботі ОСОБА_1 - з 03.07.2017 та видати їй відповідний наказ.

Дослідивши матеріали позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення, 03.07.2017 й до дня поновлення на роботі 21.06.2022, в загальній сумі 606 414,60 грн.; стягнення з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за період із 04.07.2022, в загальному розмірі 75945,43 грн. станом на 20.12.2023; стягнення з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Наданий адміністративний позов у частині позовних вимог про стягнення з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення, 03.07.2017 й до дня поновлення на роботі 21.06.2022, в загальній сумі 606 414,60 грн. не відповідає вимогам ст.160-161 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини п`ята указаної статті Кодексу).

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом з тим, частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (у редакції станом на час звільнення позивача) встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі - Закон №2352-IX), який набув чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини першої і другої статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно з яких працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отож, з урахуванням змін внесених Законом №2352-IX, зокрема до статті 233 КЗпП України, для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Проте Закон №2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі. Тобто, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно, зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, необхідно визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права. Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

Таким чином, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Позицію стосовно застосування конституційного принципу незворотності дії даного закону у часі підтримав Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у справі №260/3564/22. Верховний Суд наголосив на тому, що дія статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

За таких умов відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах змін, внесених згідно Закону №2352-IX до приписів статті 233 КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022.

При цьому, правовий висновок щодо непоширення на спірні правовідносини місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, викладений Верховним Судом у низці постанов.

Так, зокрема, у постанові від 29.11.2022 у справі №200/4481/21 Верховний Суд виклав такий правовий висновок:

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До усіх виплат (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (що є предметом позовних вимог), яка гарантована статтею 43 Конституції України.

Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені статтею 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Отже, спір у цій справі стосується невиплати вихідної допомоги при звільненні на яку працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення.

Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2022 у справі №200/1636/21-а, від 23.06.2022 у справі №120/513/21-а, від 30.06.2022 у справі №380/10174/21, від 04.08.2022 у справі №600/5478/21 і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Окрім того, Верховний Суд вважає за доцільне звернути увагу, що на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується місячний строк звернення до суду, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати Верховного Суду, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

Враховуючи викладене, у справі, що розглядається, не підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 122 КАС України.

Окрім того, відповідно до пункту 1 Глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Дія карантину через COVID-19, встановленого постановою Кабінету Міністрів України, закінчилася 30.06.2023.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за період з 03.07.2017 по 21.06.2022, строки на момент звернення позивача до суду (21.12.2023) відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), а також пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України пропущено.

У зв`язку з викладеним, позивачу слід надати суду клопотання про поновлення такого строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску (у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та для суду).

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали надіслати позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кушнова А.О.