Справа № 380/15557/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/15557/22 пров. № А/857/9827/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження від 05 травня 2023 року, прийняте суддею Брильовським Р.М. у місті Львів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання дій та бездіяльності протиправними, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Львівської митниці (надалі митниця, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії колишньої Львівської митниці ДФС тепер Державної митної служби України в особі Львівської митниці Держмитслужби України по вилученні автомобіля марки «WOLVO», модель V40, р/н « НОМЕР_1 » без належного процесуального та документального оформлення протоколом вилучення транспортного засобу, за встановленою формою;

- визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України в особі Львівської митниці Держмитслужби України щодо не виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016 № 461/3998/16 в частині повернення автомобіля марки «WOLVO», модель V40 р/н « НОМЕР_1 »;

- визнати протиправним заволодіння (володіння) митницею автомобілем марки «WOLVO» модель V40 р/н « НОМЕР_1 » після вступу постанови Галицького райсуду м. Львова в законну силу;

- визнати протиправним зберігання митницею автомобіля марки «WOLVO» модель V40 р/н «RLA 48101» після вступу постанови Галицького райсуду м. Львова в законну силу, зберігання якого як доказу давно відпало;

- визнати протиправним зберігання митницею автомобіля марки «WOLVO» модель V40 р/н «RLA 48101» після вступу постанови Галицького райсуду м. Львова в законну силу, без його документального обліку в порядку Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- визнати протиправними дії Державної митної служби України в особі Львівської митниці Держмитслужби України щодо нарахування витрат за зберігання автомобіля марки «WOLVO» модель V40 р/н « НОМЕР_1 » в сумі 552425,30 грн. і вимагання їх сплати, включаючи і судовий порядок їх стягнення;

- зобов`язати відповідача утриматись від наступних нарахувань не реальних витрат за вигадане ним «зберігання» автомобіля та вимог по сплаті штрафу;

- зобов`язати Державну митну службу України в особі Львівської митниці Держмитслужби України повернули автомобіль марки «WOLVO», модель V40 р/н « НОМЕР_1 » без оплати нарахованих митницею придуманих витрат за зберігання автомобіля;

- притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України (01601. м. Київ. вул. Бастіонна. 6);

- стягнути з Державної митної служби України в особі Львівської митниці Держмитслужби України через Державне казначейство України 552425,30 грн. матеріальної шкоди (реальних збитків) які зі змісту листа митниці та позову, позивач повинен сплатити в цілях повернення автомобіля;

- стягнути з Державної митної служби України в особі Львівської митниці Держмитслужби України через Державне казначейство України 20 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність митниці, яка полягає у неповерненні ОСОБА_1 автомобіля марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель. Зобов`язано відповідача повернути вищезазначений автомобіль ОСОБА_1 В решті позовних вимог відмовлено.

Суд щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по вилученні, заволодінні (володінні), зберіганні автомобіля виходив з того, що правова оцінка законності дій посадових осіб митного органу щодо тимчасового вилучення автомобіля була надана в ході розгляду відповідної справи про порушення митних правил.

Суд зазначив, що нарахування ОСОБА_1 витрат за зберігання автомобіля не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому такі дії не можуть бути предметом спору у цій справі.

Законність дій митниці щодо нарахування витрат за зберігання автомобіля в сумі 552425,30 грн може бути надана судом при вирішенні спору щодо стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу. Питання стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу було предметом розгляду Червоноградським міським судом Львівської області у справі № 459/1490/21.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача утриматись від наступних нарахувань позивачу нереальних витрат за вигадане ним «зберігання» автомобіля та вимог по сплаті штрафу не підлягає до задоволення, оскільки захисту підлягає лише порушене право, а ця вимога спрямована на майбутнє.

Не підлягає до задоволення і позовна вимога про стягнення з Львівської митниці на користь позивача 552425,38 грн матеріальної шкоди (реальних збитків), оскільки такі кошти з позивача Львівською митницею не були стягнуті і будь-яких доказів стягнення цих коштів сторонами до суду не було надано.

Суд не знайшов підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав до суду жодних доказів, які підтверджують завдання ОСОБА_1 такої шкоди та не було доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Львівської митниці щодо неповернення позивачу автомобіля та зобов`язання Львівську митницю повернути ОСОБА_1 автомобіль без оплати нарахованих Галицькою митницею придуманих витрат за зберігання автомобіля суд зазначив, що вона підлягає до задоволення з огляду на постанову Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2016 у справі № 461/3698/16-п, якою вилучений згідно з протоколу про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель, повернуто ОСОБА_1 .

Таким чином, неповернення ОСОБА_1 автомобіля, має наслідком порушення права власності позивача на належне йому майно, що полягає в позбавленні майна особи без належних правових підстав.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу.

Львівська митниця вважає рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 у справі №380/15557/22 таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи. Зазначає, що автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », може бути виданий зі складу Галицької митниці за умови надання документів, що підтверджують відшкодування витрат митниці за зберігання транспортного засобу на складі митниці та сплати штрафу згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016 по справі № 461/3998/16-п.

Згідно п. 9.10. Порядку, особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, відмовляється у видачі зі складу товарів, транспортних засобів комерційного призначення з причин недотримання ними пунктів 9.2, 9.3 цього розділу, а також за наявності інших визначених законодавством правових підстав, що не дозволяють видачу майна зі складу.

На звернення ОСОБА_1 митний орган листами повідомляв про підстави відмови митницею заяви позивача про повернення автомобіля.

Оскільки, на кожне звернення позивача було надано відповідь, відповідно, відсутня сама бездіяльність.

Звертає увагу на те, що позиція суду побудована на тому, що необхідно виконати рішення суду по справі №1639/20918/16.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, суд по справі №380/15557/22 не може повторно розглядати справу про повернення автомобіля, а повернення автомобіля може здійснюватися згідно процедури виконання рішення суду по справі №1639/20918/16.

Також звертає увагу на те, що у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022, відповідно до Закону №4765-VI, Закону №389-VIII, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №73 від 16.03.2022 «Про вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану», акта про примусове відчуження або вилучення майна від 21.03.2022 для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану 21.03.2022 проведено примусове вилучення транспортного засобу марки «VOLVO», модель «V40», р/н « НОМЕР_2 », VIN - код НОМЕР_3 , рік випуску 2002, об`єм двигуна 1870,00 см, тип двигуна - дизель, колір сірий.

Тобто, у Львівській митниці відсутній даний транспортний засіб і повернути його вона не може.

Просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 вважає, що суд відмовляючи у заявлених вимогах незаконно погодився з твердженням відповідача, що позивач не навів норми права, які порушив митний орган при судовому зберіганні транспортного засобу. Також незаконно відмовив у стягненні моральної шкоди.

Суд незаконно зазначив, що правова оцінка законності дій посадових осіб митного органу щодо тимчасового вилучення автомобіля була надана в ході розгляду відповідної справи про порушення митних правил. Таке взагалі позбавлено здорової логіки, адже таких розмитих придуманих судом вимог в позові позивач не заявляв. Всі вони стосуються відносин позивача з митницею після вступу постанови Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016 в законну силу.

Суд незаконно зазначив, що інші зазначені позивачем в позовній заяві підстави ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Які саме конкретно він не назвав.

Суд неправомірно відмовив у стягненні матеріальної шкоди (реальних збитків) оскільки не надано документів про понесені реальні збитки, що суперечить вимогам ст. 22 ЦК України. Відшкодуванню ж підлягають не тільки фактично понесені збитки , але і ті які позивач повинен понести.

Також не законно відмовив у стягненні моральної шкоди посилаючись на відсутність моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями митниці і її бездіяльністю по повернення автомобіля.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Так, відповідно до протоколу про порушення митних правил від 27.04.2016 №1639/20918/16 у ОСОБА_1 було вилучено товар, а саме: автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3, тип двигуна дизель та 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2016 у справі № 461/3698/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.483 КУпАП та накладено стягнення 14500, 00 грн. штрафу та конфісковано в дохід держави: 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 11812,07 грн витрат за зберігання товару на складі митниці. Вилучений згідно з протоколу про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель, повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.07.2016 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання апеляційної скарги на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016. Постанова Галицького районного суду м. Львова від 07.06.2016 по справі №461/3698/16-п набрала законної сили 27.07.2016.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до митниці з вимогою повернути автомобіль, але зробити це митниця відмовлялася посилаючись на Положення про видачу товарів зі складу та не сплатою позивачем штрафу та витрат за зберігання автомобіля.

Згідно з пунктом 59 частини першої статті 4 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі Кодекс) транспортні засоби комерційного призначення це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Відповідно до частини першої статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.

Згідно з частиною першою статті 8 Митного кодексу України митна справа здійснюється на основі принципів: 1) виключної юрисдикції України на її митній території; 2) виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи; 3) законності та презумпції невинуватості; 4) єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України; 5) спрощення законної торгівлі; 6) визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; 7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; 8) заохочення доброчесності; 9) гласності та прозорості; 10) відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

Статтею 242 Митного кодексу України встановлено, що товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Видача товарів зі складу митниці проводиться у відповідності до розділу IX «Видача товарів, транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці» Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.12 № 627 (далі Порядок).

Відповідно до п.9.1. товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах Митниць під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат Митниць на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по вилученні, заволодінні (володінні), зберіганні автомобіля, то суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що правова оцінка законності дій посадових осіб митного органу щодо тимчасового вилучення автомобіля була надана в ході розгляду відповідної справи про порушення митних правил.

Нарахування ОСОБА_1 витрат за зберігання автомобіля не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, відтак не можуть бути предметом спору у цій справі, враховуючи те, що захисту підлягає лише порушене право.

Колегія суддів бере до уваги рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.02.2023 у справі №459/1490/21, яким у задоволенні позову Державної митної служби України в особі Львівської митниці до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу відмовлено.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що Червоноградський міський суд Львівської області від 13.02.2023 у справі №459/1490/21 надав правову оцінку підставності стягнення з ОСОБА_1 витрат за зберігання на складі митниці транспортного засобу в сумі 552 425,38 грн.

З приводу покликання Львівської митниці на п. 9.8 Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №731 від 15.06.2012, відповідно до якого позивач повинен подати документи, що підтверджують відшкодування витрат Митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі Митниці, а також сплатити штраф відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил, то таке не заслуговує на увагу, оскільки такий не охоплює повернення майна на виконання судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача утриматись від наступних нарахувань позивачу нереальних витрат за вигадане ним «зберігання» автомобіля та вимог по сплаті штрафу не підлягає до задоволення, враховуючи, що така вимога спрямована на майбутнє.

З приводу стягнення з Львівської митниці на користь позивача 552425,38 грн матеріальної шкоди (реальних збитків), то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, позивачем ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи не додано жодних доказів того, що зазначена сума коштів була стягнута з позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі №580/1015/21 зазначив про те, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

Виходячи з доводів скаржника, колегія суддів вважає їх недостатніми та позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Львівської митниці щодо неповернення позивачу автомобіля та зобов`язання Львівську митницю повернути ОСОБА_1 автомобіль марки «WOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель без оплати нарахованих Галицькою митницею придуманих витрат за зберігання автомобіля, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про її задоволення, враховуючи наступне.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 07.06.2016 у справі № 461/3698/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.483 КУпАП та накладено стягнення 14500, 00 грн. штрафу та конфісковано в дохід держави: 500 пачок сигарет з фільтром торгової марки «Compliment Super Slims» без акцизних марок та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 11812,07 грн витрат за зберігання товару на складі митниці; вилучений згідно з протоколу про порушення митних правил №1639/20918/16 від 27.04.2016 автомобіль марки «VOLVO», модель V-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002р.в, об`єм двигуна 1870,00 см.3 тип двигуна дизель, повернути ОСОБА_1 .

Судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, неповернення ОСОБА_1 автомобіля, має наслідком порушення права власності позивача на належне йому майно, що полягає в позбавленні майна особи без належних правових підстав.

З приводу покликання Львівської митниці на примусове вилучення транспортного засобу на користь фронту, то зазначене не охоплюється предметом позову, відтак не підлягає дослідженню у даній справі.

Вимоги апеляційної скарги позивача необґрунтовані, викладені місцями у некоректній формі, не спростовують позицію суду першої інстанції та задоволенню не підлягають з вищевказаних підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг дають підстави для висновку про правильне в цілому застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційних скарг та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської митниці залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 380/15557/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар