Справа № 440/1785/24
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/1785/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не проведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за стаж служби за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, залишок яких складає 103 дні в сумі 96600,61 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за стаж служби за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, залишок яких складає 103 дні в сумі 96600,61 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 07.11.2015 по 30.09.2023 ОСОБА_1 проходила службу в органах поліції. 27.09.2023 наказом № 486 о/с Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". 21.11.2023 та 23.01.2024 на адвокатські запити відповідачем надано відповіді у формі довідок про кількість днів невикористаних ОСОБА_1 щорічних основних та додаткових відпусток за час служби в підрозділах ГУНП в Полтавській області за період 07.11.2015 по 30.09.2023. Загальна кількість залишків невикористаних відпусток за період 2019-2022 роки становить 103 дні. ОСОБА_1 звернулась до ГУНП в Полтавській області з заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні в сумі 96600,61 грн. Відповідачем грошова компенсація не виплачена.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

ГУНП в Полтавській області позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с. 64-66), просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що питання виплати грошового забезпечення та відповідних грошових компенсацій поліцейським при звільненні урегульовані Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України від 06.04.2016 №260. Відповідно до правових норм зазначених законодавчих актів при звільненні поліцейському виплачується компенсація за невикористану лише в році звільнення щорічну чергову відпустку. Відповідач звернув увагу, що така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №808/2122/18. Щодо врахування індексації при розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку відповідач зазначає, що індексація не є складовою грошового забезпечення, а компенсаційною виплатою, що нараховується і виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, тому немає підстав для її включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується компенсації за невикористану відпустку.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 з з 07.11.2015 по 30.09.2023 ОСОБА_1 проходила службу в органах поліції. 27.09.2023, наказом № 486 о/с Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Адвокатом Кіяшко Т.М. подані адвокатські запити до ГУНП в Полтавській області щодо надання довідок про невикористану відпустку (основну та додаткову) за період служби в підрозділах ГУНП в Полтавській області з листопада 2015 року по 30.09.2023 року включно, у розрізі кожного календарного року окремо.

У відповідні № 323аз/115/04/12-2023 від 21.11.2023 ГУНП в Полтавській області зазначено, що у ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток, а саме:

- 18 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;

- 07 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби (12 років) за 2022рік.

У довідці № 64/115/12/02/04-2024 від 24.01.2024 року ГУНП в Полтавській області зазначено, що у ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток:

- щорічної основної оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 10 календарних днів;

- щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 04 календарних днів;

- щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 15 календарних днів;

- щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 05 календарних днів;

- щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 30 календарних днів;

- щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2021 рік у кількості 06 календарних днів.

29.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до ГУНП в Полтавській області про виплату грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, додаткової відпустки за вислугу років.

Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області вказані виплати не проведено.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Статтею 45 Конституції України гарантовано кожному, хто працює, право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частини перша, друга статті 59 Закону №580-VIII).

Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до положень статті 93 Закону №580-VIII:

1. Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

2. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

3. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

4. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

7. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

8. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

9. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

10. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

11. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

На виконання статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання". Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР). Відповідно до статті 1 цього Закону державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 2 Закону №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Стаття 4 Закону №504/96-ВР установлює такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до норм статті 94 Закону №580-VIII:

Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання (частина перша).

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (частина друга).

Кабінет Міністрів України 11.11.2015 прийняв постанову №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988), в пункті першому котрої установив, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100). Цей Порядок застосовується, серед іншого, у випадку надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами) (далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядок №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Пункт 4 цього розділу Порядку містить вичерпний перелік виплат, які при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, індексація серед них відсутня.

Вирішуючи спір по суті, суд при оцінці аргументів сторін керується такими мотивами:

Доводи позивача ґрунтуються на тому, що положеннями Закону №580-VIII, Положення №114 і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки не регулюється, тому застосуванню підлягають приписи КЗпП і Закону №504/96-ВР. Позивач посилається на норми статті 24 Закону №504/96-ВР та статті 83 КЗпП, відповідно до яких у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки та додаткової відпустки. Також посилається на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладених в постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Доводи відповідача ґрунтуються на тому, що спірні правовідносини регламентуються спеціальними нормами статтею 93 Закону №580-VIII та пунктом 8 Порядку №260, пунктом 52 розділу VІ Положення №114, тому при звільненні поліцейського виплачується грошова компенсація за невикористану лише в році звільнення відпустку. Також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.03.2020 у справі №808/2122/18.

Вирішуючи питання щодо обрання норм права, які слід застосувати до спірних правовідносин, суд на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, такого змісту:

"[…] 59. Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

60. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

57. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

58. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

59. Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

60. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

61. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

62. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.".

При прийнятті цитованої постанови Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступила від правового висновку, попередньо сформованого в судових рішеннях, в т.ч. у справі №808/2122/18 (також підтриманого в постанові Верховного суд від 30.11.2022 у справі №640/85/20), тому суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію, висловлену у цій справі (№808/2122/18).

Враховуючи наведений висновок Верховного Суду щодо релевантних норм права та способу їх застосування до спірних правовідносин суд дійшов висновку, що при вирішенні цього спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Отже, при звільненні ОСОБА_1 зі служби ГУНП в Полтавській області повинен був виплатити компенсацію за всі невикористані нею дні як основної, так і додаткової відпустки за період по 2019 по 2022 роки, а саме:

- 18 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;

- 07 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби (12 років) за 2022рік;

- щорічної основної оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 10 календарних днів;

- щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 04 календарних днів;

- щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 15 календарних днів;

- щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 05 календарних днів;

- щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 30 календарних днів;

- щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2021 рік у кількості 06 календарних днів.

В частині стягнення компенсації за 08 календарних днів щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік, суд відмовляє у задоволенні, оскільки доказів невикористання вказаних днів позивачем не надано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 14.02.2024.

Згідно з ч.2 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 19-22, 25-26, 90, 139, 229, 241-251, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83,м. Полтава, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не проведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за стаж служби за 2019, 2020, 2021, 2022 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за стаж служби за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, а саме: 18 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік; 07 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби (12 років) за 2022рік; щорічної основної оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 10 календарних днів; щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 04 календарних днів; щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 15 календарних днів; щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2019 рік у кількості 05 календарних днів; щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 30 календарних днів; щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 2021 рік у кількості 06 календарних днів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко