Справа № 400/13953/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 р. справа № 400/13953/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаДержавної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,

провизнання протиправною та скасування постанови від 23.12.2021 року № 306954

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 23.12.21 р. № 306954.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що спірну постанову вважає протиправною, оскільки необхідність в документах, які не були надані при проведенні перевірки (схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду), передбачені виключно при умові здійснення регулярних пасажирських перевезень на маршруті. У той же час, жоден з регулярних маршрутів за позивачем не закріплений та регулярні пасажирські перевезення в розумінні чинного законодавства, він не здійснює. Крім того, відповідачем не було повідомлено про розгляд справи щодо притягнення позивача до відповідальності.

Від відповідача надійшов відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що під час проведення перевірки транспортного засобу РУТА реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 було встановлено, що він належить ОСОБА_1 , тобто позивачу. Тобто, позивач є перевізником і в порушення законодавства про автомобільний транспорт були відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, квитково-касовий лист проїзду. За відсутність даних документів передбачена відповідальність абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивачу надсилалось запрошення на розгляд справи, але через його неявку справу розглянуто за його відсутністю. Відтак, спірна постанова є правомірною.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

02.12.21 р. посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час проведення рейдової перевірки на підставі направлення на перевірку було проведено перевірку транспортного засобу РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Вказаний транспортний засіб згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 , а відповідно до тимчасового реєстраційного талону, наданого водієм під час перевірки належить ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт від 02.12.21 р. № 295221, в якому зафіксовано порушення відповідальність за які передбачена абз. 3 ч.1 статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених в статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: схема маршруту, розкладу руху. таблиця вартості проїзду, квитково-касовий лист проїзду.

Позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення листом від 07.12.21 р. № 103356/20.2/24-21, але повідомлення повернулося до Управління за закінченням терміну зберігання.

23.12.21 р. уповноваженою особою відповідача, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», було винесено постанову №306954, якою було застосовано до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.

Не погоджуючись із правомірністю та обґрунтованістю винесеної відповідачем спірної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень безпосередньо регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.01 р. № 2344-III.

Як встановлено ст. 6 вказаного Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення «планових», «позапланових» і «рейдових» перевірок. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Порядок же проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю, в свою чергу, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог ст. 6 вказаного вище Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 р. № 1567 було затверджено «Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», що визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів стосовно організації перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно п. 2 вказаного Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

А пунктом 3 цього ж Порядку № 1567 чітко визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті - є Укртрансбезпека та її територіальні органи.

Відповідно до приписів п.1 «Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті» затвердженого Постановою КМУ від 11.02.15 р. № 103, Укртрансбезпека - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 15 вказаного вище Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених ст. ст. 39, 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці, відпочинку, виконання «водієм» інших вимог «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» та «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», інших нормативно-правових актів.

При цьому, у разі виявлення в ході такої перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт, посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку № 1567.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи та вже зазначалося вище, під час здійснення спірної перевірки посадовими особами відповідача було виявлено порушення вимог ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, а саме: при перевезенні регулярних пасажирських перевезень перевізник не забезпечив водія оформленими схемою маршруту, розкладом руху, таблицею вартості проїзду, квитково-касовим листом проїзду, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 вказаної статті - перевезення пасажирів за відсутності за момент проведення перевірки документів, що визначені ст.39 цього Закону, що фактично і було зафіксовано в акті перевірки від 02.12.21 р. № 295221.

Як чітко передбачено приписами ст. 34 Закону України № 2344-ІІІ, «автомобільний перевізник» повинен виконувати вимоги Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Документи ж, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, безпосередньо визначені нормами ст. 39 вказаного Закону № 2344-III.

Відповідно до зазначеної статті 39, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

За правилами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, що визначені у ст. ст. 39, 48 вказаного Закону, - штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відсутність або ж не пред`явлення особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документів (одного з них) тягне за собою відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що накладається на автомобільного перевізника.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, звернення позивача до суду із даним позовом зумовлено виключно тим, що жодний маршрут за ним врегульованим порядком не закріплений, а регулярні пасажирські перевезення, в розумінні відповідних нормативно-правових актів, він не здійснює. В позові позивач звернув увагу на той факт, що він не являється особою, яка проходила (перемагала) конкурс, має відповідний дозвіл, договір з власником автостанції та, як наслідок, здійснює господарську діяльність за регулярними перевезеннями на маршруті.

Суд наголошує, що за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 2344-III, «автомобільним перевізником» вважається фізична чи юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а автомобільним самозайнятим перевізником - фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі або ж за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

При цьому, «регулярні» пасажирські перевезення - це перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Положеннями ст. 29 Закону № 2344-III також визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Так, наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.10 р. № 278 затверджений «Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту», який встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Згідно з п. 1.2 Порядку № 278, «перевізник» - це юридична або ж фізична особа, яка на підставі одержаної ліцензії надає послуги з перевезення пасажирів автобусами.

«Схема автобусного маршруту» - це нанесена на карту автомобільних доріг відповідної місцевості або на її фрагмент чи на план міста або на його фрагмент лінія шляху проходження маршруту.

У відповідності до вимог п. 1.3 Порядку № 278, «автомобільний перевізник» повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - «таблицею вартості проїзду» (крім міських перевезень), «схемою маршруту» та копією затвердженого організатором перевезень «розкладу руху».

Як передбачено п. 1.4 Порядку № 278, «схема маршруту» та «розклад руху» регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Укртрансбезпеки під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.

Пунктом 2.1 цього ж Порядку № 278 встановлено, що «паспорт маршруту» включає:

- схему маршруту;

- характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності);

- копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

- графік режиму праці та відпочинку водіїв;

- таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень);

- список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких визначено договором про регулярні спеціальні перевезення і які застраховані в установленому законодавством порядку, крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 км, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю;

- відомості про зміни на маршруті;

- умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);

- акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);

- договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень);

- відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).

Також, у «паспорті маршруту» зазначають і назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.

Згідно ж із пп. 2.4.1 та 2.4.2 п. 2.4 Порядку № 278, «розклад руху» автобусів включає: для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у режимі маршрутного таксі: номер рейсу (маршруту); час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

Для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у звичайному та експресному режимі руху: номер рейсу (маршруту); час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

Отже, з системного аналізу положень вище зазначених правових норм слідує, що «схема маршруту» і «розклад руху» фактично є складовими «паспорту маршруту», який, відповідно до ст. 39 Закону № 2344-ІІІ, є одним з основних документів, на підставі яких виконуються усі пасажирські перевезення.

При цьому, відсутність (неукладення) договору про організацію перевезень за результатами перемоги в конкурсі з організації перевезень між особою, яка на підставі одержаної ліцензії надає послуги з перевезення пасажирів автобусами, та «замовником» - органом виконавчої влади (органом місцевого самоврядування) має наслідком відсутність належним чином затвердженої схеми та розкладу руху на відповідних маршрутах, що, як наслідок, позбавляє права здійснювати перевезення за таким маршрутом.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 35 Закону № 2344-ІІІ).

Статтею 42 Закону № 2344-III визначено, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області, укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Зі змісту ч. 1 ст. 43 Закону № 2344-III вбачається, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Таким чином, автомобільним перевізником, суб`єктом відповідальності за порушення вимог Закону № 2344-III, є суб`єкти господарювання, які надають послуги з перевезення пасажирів на підставі відповідного договору, укладеного із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за результатами проведення конкурсу, та одержаної ліцензії, та які, відповідно мають забезпечити водія схемою маршруту.

Окрім того, суд зазначає, що за приписами п. 16 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 р. № 1388 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.09 р. № 1371, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Отже, за наявності у власника транспортного засобу - фізичної особи бажання надати право керування таким засобом іншій особі оформлюється «тимчасовий реєстраційний талон».

Необхідність оформлення такого «тимчасового реєстраційного талону» на транспортний засіб, який передано в тимчасове законне користування іншим особам, підтверджується і правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.12.18 р. у справі № 804/8740/16.

Матеріалами справи підтверджується, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу Рута, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 (водій), посадовою особою відповідача було встановлено, що відповідно до тимчасового реєстраційного талону, наданого водієм, він належить ОСОБА_1 , також встановлено, що водій здійснював перевезення пасажирів та на момент проведення перевірки у нього були відсутні «схема маршруту», «розклад руху» та «таблиця вартості проїзду».

Суд зауважує, що водій відмовився від пояснень і акт перевірки не містить жодних зауважень відносно того, що транспортний засіб Рута, НОМЕР_1 , на момент проведення цієї перевірки не здійснював регулярні пасажирські перевезення.

Також, відповідач у відзиві зауважив, що позивач має відповідну ліцензію.

Посилання ж позивача на відсутність факту укладання договору із переможцем конкурсу, яким позивач не являється, суд, вважає безпідставними, оскільки вказані обставини, в даному випадку, не є належною і достатньою підставою для звільнення від відповідальності ФОП ОСОБА_1 за порушення чинного законодавства, а відсутність закріпленого за позивачем маршруту лише свідчить про здійснення ним господарської діяльності, без дотримання чинного законодавства.

Таким чином доводи позивача не містять належних та обґрунтованих міркувань та доказів, які б спростовували порушення ним законодавства про автомобільний транспорт.

За таких обставин, висновки посадових осіб відповідача в акті перевірки про те, що надання послуг з регулярних пасажирських перевезень здійснювалися без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 Закону № 2344-III, а саме без копій затверджених організатором перевезень як розкладу руху, так і схеми маршруту, є правомірними.

Також, суд відхиляє посилання позивача на не запрошення його відповідачем для розгляду справи щодо притягнення його до відповідальності, оскільки в матеріалах справи наявне запрошення надіслане листом від 07.12.21 р., яке повернулось без вручення адресату.

Більше того, позивач реалізував своє право довести відсутність підстав для притягнення його до відповідальності за порушення шляхом звернення з позовом до суду про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.12.21 р. № 306954, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз