Справа № 522/22277/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/22277/23

Перша інстанція: суддя Домусчі Л.В.,

повний текст судового рішення

складено 09.02.2024, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 лютого 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 8079820 від 05 листопада 2023 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07 лютого 2024 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як поліцейськими у межах спірних правовідносин правомірно прийнято оскаржувану постанову за наслідком виявлення факту порушення ПДР позивачем.

При цьому, апелянт вважає, що факт вчинення позивачем спірного правопорушення доведено зібраними у матеріалах справи доказами.

В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки суб`єктом владних повноважень не надано до суду першої інстанції доказів на підтвердження правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8079820 від 05 листопада 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 425,00 грн.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 05 листопада 2023 року о 02:25, у м. Одесі, по вул. Довженка, 96, водій ОСОБА_1 , ставши учасником ДТП, не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правових відносин власників наземних транспортних засобів, чим порушив пп. «ґ» п. 2.1 ПДР.

Не погоджуючись з отриманою постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення, з яким не погоджується судова колегія з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно п. 1.7 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 21.1 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п. 21.2 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Згідно п. 21.3 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Згідно п. 55.1 ст. 55 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Згідно п. 55.2 ст. 55 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

При цьому, Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Згідно п. 1 розділу І Інструкції № 1395, інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 3 розділу І Інструкції № 1395, схема місця дорожньо-транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.

Згідно п. 1 розділу IX Інструкції № 1395, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються:

1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський;

2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності);

3) показання технічних приладів (у разі їх наявності);

4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності);

5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Згідно п. 3 розділу IX Інструкції № 1395, на місці ДТП за вимогою учасників ДТП їм надається можливість зробити фотографію схеми ДТП. У випадку відсутності технічної можливості копія схеми ДТП та фотографії з місця ДТП надаються за письмовою заявою в підрозділі поліції у разі, якщо матеріали не було надіслано за належністю.

Згідно п. 4 розділу IX Інструкції № 1395, в обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються:

1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу;

2) номерний знак транспортного засобу;

3) власник (співвласник) транспортного засобу;

4) серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою;

5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП;

6) вид пригоди;

7) кількість учасників ДТП;

8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306;

9) результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення);

10) тип транспортного засобу.

Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

З іншого боку, Правила дорожнього руху затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Згідно пп. «ґ» п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно пп. «а» п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративну відповідальність (далі КупАП), керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 73 КАС України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8079820 від 05 листопада 2023 року.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , як учасник дорожньо-транспортної пригоди, не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому оскаржуваною постановою, за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 425,00 грн.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції встановлено, що суб`єктом владних повноважень, всупереч покладеного на нього обов`язку з доведення правомірності оскаржуваної постанови, не надано до суду доказів, з яких можливо встановити факт керування позивачем його автомобілем у момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, судом першої інстанції допитано у судовому засіданні ОСОБА_2 , як свідка, який повідомив суду, що 04 листопада 2023 року саме він керував автомобілем позивача, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди до прибуття працівників поліції.

В даному випадку, зазначені показання свідка визнано судом першої інстанції доказом, з якого вбачається відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що належний позивачу автомобіль 04 листопада 2023 року, здійснюючи рух по вул. Довженка у м. Одесі, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, яка спричинила пошкодження інших транспортних засобів.

При цьому, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В свою чергу, як вбачається із інформації, отриманої з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, станом на 04 листопада 2023 року, належний позивачу автомобіль не вважався забезпеченим транспортним засобом у розумінні положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як автомобіль позивача не був зазначений у жодному чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказана обставина також не заперечується та не спростована позивачем.

Між тим, колегія суддів зазначає, що у даній категорії адміністративних справ судом перевіряється правомірність рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким притягнуто особу (позивача) до адміністративної відповідальності, у відповідності до обставин, що існували на момент вчинення оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності.

В свою чергу, з вищевикладених норм матеріального права вбачається, що страховий поліс має пред`являтись посадовим особам Національної поліції на їхню вимогу як при зупинці транспортного засобу, так і при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З іншого боку, обов`язок поліцейських вимагати від учасників дорожньо-транспортної пригоди поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності передбачено вищевикладеними положеннями Інструкції № 1395, так як в обов`язковому порядку на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди поліцейськими має зазначатись серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року, у справі № 686/6140/16-а, зроблено правовий висновок про те, що особу, яка на момент оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, не надала на вимогу поліцейського полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року, у справі № 161/7068/16-а, що ухвалена в аналогічних правовідносинах, Верховним Судом сформовано висновок, що для належного вирішення спірних правовідносин з`ясуванню підлягає не факт відсутності поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент зупинки автомобіля, а факт непред`явлення відповідного документу під час оформлення працівниками патрульної поліції схеми місця ДТП та складання необхідних матеріалів в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП.

В свою чергу, як вбачається із наданих до суду відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських, на місці дорожньо-транспортної пригоди на момент приїзду патрульної поліції, окрім поліцейських та власника іншого транспортного засобу, знаходився лише позивач.

Крім того, з наданих відеозаписів вбачається, що позивач в розмові з поліцейськими визнавав факт руху в належному йому автомобілі (відеозапис «Відеозаписи по справі ОСОБА_1 за ст. 130, 124 та 126 КУпАП ч.1.mp4»; проміжок відеозапису: 00:23 - 00:45), відповідав на звернення поліцейських, як водій транспортного засобу (відеозапис «Відеозаписи по справі ОСОБА_1 за ст. 130, 124 та 126 КУпАП ч.1.mp4»; проміжок відеозапису: 10:50-11:50), визнавав свою вину та пропонував компенсувати шкоду (відеозапис «Відеозаписи по справі ОСОБА_1 за ст. 130, 124 та 126 КУпАП ч.7.mp4»; проміжок відеозапису: 09:16 - 09:42), а також був присутній під час складання поліцейськими схеми дорожньо-транспортної пригоди та оформлення адміністративних матеріалів.

З іншого боку, факту повідомлення позивачем поліцейських про те, що його автомобілем в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_2 , або інша особа, колегією суддів з наданих відеозаписів не встановлено.

Тому, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що патрульними поліцейськими на момент оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди саме позивачу правомірно та обґрунтовано оголошено вимогу щодо пред`явлення страхового полісу.

Між тим, як вбачається із наданих до суду відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліцейських (відеозапис «Відеозаписи по справі ОСОБА_1 за ст. 130, 124 та 126 КУпАП ч.11.mp4»; проміжок відеозапису: 01:15 - 03:03), на вимогу патрульного поліцейського позивачем не надано страхового полісу через його відсутність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком вчинення позивачем зазначених дій, поліцейськими правомірно розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, за наслідком якого позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З іншого боку, щодо отриманих судом першої інстанції пояснень свідка та довідки ТОВ «Автомобільний дім», колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В даному випадку, враховуючи встановлені вище обставини даної справи з наданих до суду відеозаписів, а також зазначені правові позиції Верховного суду, колегія суддів зазначає, що спірне правопорушення вчинено позивачем не в момент потрапляння його автомобіля в дорожньо-транспортну пригоду, а в момент оформлення схеми відповідної дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє отримані судом першої інстанції докази, як такі, що не існували на момент вчинення спірного адміністративного правопорушення та не стосуються предмета доказування у даній справі.

Крім того, з урахуванням кількості доводів та пояснень, що відображені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. При цьому, деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком розгляду даної справи належним чином надано правову оцінку доказам вчинення позивачем спірного правопорушення та основним доводам апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з прийняттям у справі нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 лютого 2024 року - скасувати, з ухваленням у справі нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян