Справа № 300/5970/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5970/23 пров. № А/857/24212/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Запотічного І.І., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року, ухвалене суддею Гомельчуком С.В. у м. Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 300/5970/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 від 23.02.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи позивачки період з 26.02.2002 по 04.07.2022 на підставі поданих довідок, період роботи з серпня 1983 року по листопад 1988 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців і призначити з 16.02.2023 пенсію за віком та виплатити недоотримані суми пенсії з 16.02.2023 по теперішній час.

10 листопада 2023 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 від 23.02.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу період роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 26.02.2002 по 04.07.2022 на підставі поданих ОСОБА_1 довідок.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з серпня 1983 року по листопад 1988 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік за один рік і шість місяців.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити з 16.02.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком та виплатити недоотримані суми пенсії з 16.02.2023 по теперішній час.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позову судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що період догляду за дітьми з 08.08.1983 по 01.03.1988 має бути зарахований позивачці до страхового стажу, як як один рік за 1,5 роки, оскільки позивачка працювала у вказаний період з серпня 1983 року по листопад 1988 року в районах Крайньої Півночі. Що стосується обчислення стажу роботи позивачки в період з 26.02.2002 до 04.07.2022 р., яка працювала в філії ВАТ "Тюменьенерго" Когалимські електричні мережі", ТОВ "Бурова компанія "Євразія", ТОВ "Газпром нафта шельф", ТОВ "Морнафтогазпроект", (російська федерація), то таке здійснюється, згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність позивачки. Для підтвердження стажу роботи позивачка надала до пенсійного органу довідки про заробітну плату. Той факт, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не впливає на спірні правовідносини, оскільки вони виникли та існували до цього рішення Кабінету Міністрів України.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що позивачці до страхового стажу врахований період догляду за дітьми з 08.08.1983 по 01.03.1988 в ординарному розмірі. Відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено зарахування періоду догляду за дитиною в кратному обчисленні стажу роботи. Крім цього відповідач зазначає, що з 01.01.2023 року Російська Федерації вийшла з угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим неможливо підтвердити сплату страхових внесків за період роботи позивачки на території Російської Федерації, що вказаний у довідках.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 16.02.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

23.02.2023 року, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення № 71 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). Страховий стаж становить 21 рік 1 місяць 20 днів.

28.03.2023 позивачка повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення, здійснення нарахування і виплати пенсії.

Листом № 3307-2845/К-02/8-0900/23 від 25.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило позивачку, що документи, які підтверджують стаж роботи в Російській Федерації та інші документи, враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом Російської Федерації. Надані до звернення довідки без проставлення апостиля компетентним органом Російської Федерації не можуть бути враховані для призначення пенсії.

12.06.2023 позивачка повторно звернулася з заявою до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області. До заяви надано документи, що підтверджують стаж роботи в Російській Федерації з апостилем, проставленим компетентним органом Російської Федерації.

Листом № 6101-5596/К-02/8-0900/23 від 07.07.2023 Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області повідомило позивачку, що апостиль має засвідчувати дійсність документу, а не дійсність підпису і посади особи, яка засвідчила копію документу. Крім того, повідомлено, що для зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні, один рік роботи за один рік і шість місяців страхового стажу, необхідно надати документи, які б підтверджували право на користування пільгами, передбаченими Указом Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року, зокрема, документи про укладення строкових договорів, або відповідні договори, які б визначали пільги.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд встановив, що 23.02.2023 року, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення № 71 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). Страховий стаж становить 21 рік 1 місяць 20 днів.

На підставі цього рішення апеляційний суд встановив, що відповідач не зарахував позивачці період її роботи з 08.08.1983 по 14.11.1988 в ТзОВ "Бурова компанія "Евразія" з розрахунку один рік і шість місяців за один рік роботи та з 26.02.2002 по 04.07.2022 на території Російської Федерації.

Із довідок наданих позивачкою та приєднаних до матеріалів справи (18, 19, 20, 21, 54, 55), апеляційний суд встановив, що позивачка з 08.08.1983 по 14.11.1988 в працювала в ТзОВ "Бурова компанія "Евразія", а з 26.02.2002 по 31.03.2006 у філії ВАТ "Тюменьенерго" Когалимські електричні мережі, розташованому в Когалимі Ханти - Мансійського автономного округу - Югри (північніше 60 північної широти), з 01.04.2006 року по 19.10.2008 року у ТОВ "Бурова компанія "Євразія", з 20.10.2008 по 03.10.2016 у товаристві з обмеженою відповідальністю "Газпром нафта шельф", з 09.04.2018 по 04.07.2022 у ТзОВ "Морнафтогазпроект".

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 5 Розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Згідно із статтю 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993, при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Верховний Суд у справах № 302/662/17-а, № 263/13671/16-а, № 352/1612/15а (2а/352/70/15), № 48/2208/16-а, № 265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Як встановив, на підставі архівної довідки № 01-795 від 27.10.2022 року, апеляційний суд, позивачка з 08.08.1983 по 14.11.1988 працювала в ТзОВ "Бурова компанія "Евразія", в тому числі з 03 червня 1983 року по 01 березня 1988 року здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Зважаючи на те, що час роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі зараховується з розрахунку один рік і шість місяців за один рік роботи, а відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються, як до загального, безперервного і стажу роботи за спеціальністю, то весь період роботи позивачки з 08.08.1983 по 14.11.1988 у ТзОВ "Бурова компанія "Евразія", в тому числі період догляду за дитиною до досягнення не трирічного віку, необхідно зарахувати до стажу в розрахунку один рік і шість місяців за один рік роботи.

Що стосується періоду роботи позивачки з 26.02.2002 по 04.07.2022 на території Російської Федерації, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Апеляційний суд зауважує, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно із статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 «Про трудові пенсії в Російській Федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище Федерального Закону № 173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації.

У частині першій статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ зазначено, що, при підрахунку страхового стажу, періоди роботи до реєстрації громадянина як застрахованої особи, відповідно до Федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування», підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації.

Згідно із частиною другою статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального Закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі Російської Федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

Отже, страховий стаж за період роботи позивачки на території Російської Федерації, відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Апеляційний суд встановив те, що позивачка з 26.02.2002 по 31.03.2006 працювала у філії ВАТ "Тюменьенерго" Когалимські електричні мережі, розташованому в Когалимі Ханти - Мансійського автономного округу - Югри (північніше 60 північної широти) (Російська Федерація). Цей стаж підтверджений довідкою № 87 від 29.06.2022 року, у якій зазначено про сплату страхових внесків до Пенсійного фонд Російської Федерації.

Отже, період роботи позивачки з 26.02.2002 по 31.03.2006 у філії ВАТ "Тюменьенерго" Когалимські електричні мережі необхідно зарахувати до страхового стажу.

У період з 01.04.2006 року по 19.10.2008 року позивачка працювала у ТОВ "Бурова компанія "Євразія" (Російська Федерація). Цей стаж підтверджений довідкою про розмір заробітної плати № 542/10 від 27.10.2022 року. У цій довідці зазначено, що на нараховані суми заробітної плати відраховані страхові внески у Пенсійний фонд Російської Федерації.

Отже, період роботи позивачки з 01.04.2006 року по 19.10.2008 року у ТОВ "Бурова компанія "Євразія" (Російська Федерація) необхідно зарахувати до страхового стажу.

У період з 20.10.2008 по 03.10.2016 позивачка працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю "Газпром нафта шельф" (Російська Федерація). Цей стаж підтверджений довідкою № УРП-91 від 25.11.2022 року, а розмір заробітної плати довідкою № 00000471 та № 00000471 від 10.10.2012 року, без номера від 22.11.2022 року, без номера від 22.11.2022 року.

Отже, період роботи позивачки з 20.10.2008 по 03.10.2016 у товаристві з обмеженою відповідальністю "Газпром нафта шельф" (Російська Федерація) необхідно зарахувати до страхового стажу.

У період з 09.04.2018 по 04.07.2022 позивачка працювала у ТзОВ "Морнафтогазпроект" (Російська Федерація). Цей стаж підтверджений довідками про заробітну плату № 003К-000005 від 11.06.2022 року та № 003К-000004 від 11.06.2022 року. У цих довідках зазначено, що на нараховані суми заробітної плати відраховані страхові внески у Пенсійний фонд Російської Федерації.

Отже, період роботи позивачки з 09.04.2018 по 04.07.2022 у ТзОВ "Морнафтогазпроект" (Російська Федерація) необхідно зарахувати до страхового стажу.

Як видно із рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, відповідач не досліджував вказані довідки і не робив з цього обґрунтованого висновку про періоди роботи позивачки, які підтверджені сплатою страхових внесків та які можливо зарахувати до страхового стажу.

Тому, апеляційний суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 від 23.02.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком необхідно скасувати, як необґрунтоване.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне, не підставі статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на призначення пенсії позивачці, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 16.02.2023 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.02.2023 року врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

- період роботи з 08.08.1983 по 14.11.1988 в ТзОВ "Бурова компанія "Евразія" на підставі довідки № 531/10 від 25.10.2022 року у півторакратному розмірі;

- періоди роботи з 26.02.2002 року по 04.07.2022 року, за які є відомості про перебування у трудових відносинах, отримання заробітної плати, та сплати страхових внесків, на підставі довідок: № 87 від 29.06.2022 року, № 542/10 від 27.10.2022 року, № УРП-91 від 25.11.2022 року, № 00000471 та № 00000471 від 10.10.2012 року, без номера від 22.11.2022 року, без номера від 22.11.2022 року, № 003К-000005 від 11.06.2022 року, № 003К-000004 від 11.06.2022 року.

У задоволенні позовної вимог про призначення пенсії відмовити, оскільки призначення пенсії є дискреційним повноваженням відповідача, і суд не вправі втручатися в нього.

Отже, суд першої інстанції не дослідив довідки про стаж роботи позивачки та довідки про розмір заробітної плати, в частині сплати страхових внесків за вказані у довідках періоди роботи, а тому зробив невірний висновок про зарахування вказаних позивачкою періодів роботи до страхового стажу.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про часткове задоволення позову.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив, що позивачка за подання позову сплатила 1073,60 грн., як за одну немайнову вимогу. Апеляційний суд задовольнив позов частково, зокрема, одну немайнову вимогу, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року в справі № 300/5970/23 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 від 23.02.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2023 року про призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.02.2023 року врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

- період роботи з 08.08.1983 по 14.11.1988 в ТзОВ "Бурова компанія "Евразія" на підставі довідки № 531/10 від 25.10.2022 року у півторакратному розмірі;

- періоди роботи з 26.02.2002 року по 04.07.2022 року, за які є відомості про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах, отримання ОСОБА_1 заробітної плати та сплату страхових внесків, на підставі довідок: № 87 від 29.06.2022 року, № 542/10 від 27.10.2022 року, № УРП-91 від 25.11.2022 року, № 00000471 та № 00000471 від 10.10.2012 року, без номера від 22.11.2022 року, без номера від 22.11.2022 року, № 003К-000005 від 11.06.2022 року, № 003К-000004 від 11.06.2022 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області судовий збір в сумі 1073,60 грн. (тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель