Справа № 360/3721/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року справа №360/3721/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі № 360/3721/21 (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) за позовом Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

16 липня 2021 року Приватне акціонерне товариство Лисичанська нафтова інвестиційна компанія (далі позивач, ПрАТ Линік) до Державної казначейської служби України (далі відповідач, Казначейство), в якому позивач просив: - визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, пов`язану з тривалим невиконанням і зупиненням виконання судового рішення у адміністративній справі № 1240/2663/18; - зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити дії щодо виконання судового рішення у адміністративній справі № 1240/2663/18 шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення провадження з безспірного списання коштів державного бюджету.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні в Державній казначейській службі України з січня 2020 року перебуває виконавчий лист, виданий за наслідками набрання чинності судовим рішенням у справі № 1240/2663/18, про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області на користь ПрАТ Линік бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 8899512,00 грн.

10 вересня 2020 року позивач звернувся з письмовим запитом щодо стану виконання судового рішення у зазначеній справі на адресу відповідача та 27 жовтня 2020 року отримав лист у відповідь від Державної казначейської служби України від 16 жовтня 2020 року № 05-06-06/18387, зі змісту якого вбачається, що пакет документів і виконавчий лист для виконання рішення суду перебувають на виконанні, втім на цей час стягнення зупинено з тих самих підстав, що викладені в листі від 01 листопада 2019 року, спрямованому на адресу позивача у зв`язку з іншою справою.

Відповідач призупинив безспірне списання коштів не повідомивши платника податку про таке рішення, а саму процедуру зупинення провів всупереч пункту 13 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Свої дії відповідач обґрунтував наявністю підстав для рішення про зупинення з посиланням на Рішення Ради національної безпеки та оборони від 21 червня 2018 року Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), затверджених Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018.

31 травня 2021 року позивач повторно звернувся з заявою щодо стану виконання судового рішення у зазначеній справі на адресу відповідача та 14 липня 2021 року отримав лист у відповідь від Державної казначейської служби України від 02 липня 2021 року № 05-06-06/13262, зі змісту якого вбачається, що пакет документів і виконавчий лист для виконання рішення суду перебувають на виконанні, втім на цей час стягнення зупинено з тих самих підстав, що викладені в листі від 01 листопада 2019 року.

З посиланням на положення статті 19 Конституції України, статті 5 Бюджетного кодексу України, статей 2, 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, пунктів 4, 13, 14, 15, 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року за № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45), позивач вважає дії відповідача щодо зупинення виконання судового рішення протиправними та просив відновити свої порушені права шляхом зобов`язання відповідача здійснити дії щодо виконання судового рішення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі № 360/3721/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у невиконанні виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 19 грудня 2019 року у справі № 1240/2663/18, про стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року у сумі 8899512,00 грн (вісім мільйонів вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дванадцять гривень) внаслідок безпідставного зупинення безспірного списання коштів державного бюджету. Зобов`язано Державну казначейську службу України вчинити дії щодо виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 19 грудня 2019 року у справі № 1240/2663/18, про стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року у сумі 8899512,00 грн (вісім мільйонів вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дванадцять гривень) шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення безспірного списання коштів державного бюджету.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство Лисичанська нафтова інвестиційна компанія (ідентифікаційний код 32292929, місцезнаходження: вул. ім. В. Сосюри, буд. 371, офіс 1-А, м. Лисичанськ, Луганська область, 93113) є юридичною особою, зареєстрованою 16 грудня 2002 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 09 жовтня 2020 року, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21 липня 2021 року, та здійснює свою діяльність на підставі статуту (арк. спр. 5-7, 8, 33-35).

Державна казначейська служба України (ідентифікаційний код 37567646) є юридичною особою, місцезнаходженням якої є вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21 липня 2021 року (арк. спр. 36-38).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 1240/2663/18, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року (арк. спр. 11-17, 18-23, 39-46), позов Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія до Офісу великих платників Державної фіскальної служби, Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми бюджетного відшкодування задоволено частково:

стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року у сумі 8899512,00 грн (вісім мільйонів вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дванадцять гривень);

у задоволенні вимоги Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія про визнання протиправною бездіяльності Офісу великих платників Державної фіскальної служби та Головного управління ДФС у Луганській області відмовлено;

стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників Державної фіскальної служби на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19210,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень).

19 грудня 2019 року Луганським окружним адміністративним судом ПрАТ Линік видано виконавчий лист по справі № 1240/2663/18 про стягнення з Державного бюджету України на його користь заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року у сумі 8899512,00 грн (арк. спр. 10).

Листом від 01 листопада 2019 року за № 5-06-06/18835 (арк. спр. 25) Державна казначейська служба України повідомила позивачу, що Указом Президента України від 19 березня 2019 року № 82/2019 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних, економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) передбачено застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до фізичних та юридичних осіб згідно з додатками №№ 1, 2. В санкційному списку перебуває ПАТ НК Роснефть та головний виконавчий директор ПАТ НК Роснефть Ігор Сєчін. Санкції передбачають блокування активів, тимчасові обмеження користування належним їм майном, запобігання вивозу капіталів за межі України. За наявною у Казначейства інформацією, власником акцій та вигодонабувачем Товариства виступає ПАТ НК Роснефть (Софійська набережна, 26/1, м. Москва), законодавством встановлено обмеження щодо перерахування коштів на користь даного платника.

З огляду на приписи постанови Правління Національного банку України від 01 жовтня 2015 року № 654 Про затвердження реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), забороняється проведення операцій, які: 1) мають на меті, сприяють або можуть сприяти уникненню обмежень, установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями); 2) порушують, сприяють або можуть сприяти порушенню обмежень, установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями).

На сьогоднішній день безспірне списання коштів за виконавчими документами не вбачається можливим у зв`язку з наявністю обставин, що є підставами для зупинення безспірного списання коштів відповідно до пункту 13 Порядку. Про наявність вказаних обставин Казначейством неодноразово інформовано Товариство. Після усунення обставин, що унеможливлюють безспірне списання коштів, питання здійснення безспірного списання коштів на користь Товариства буде розглянуто Казначейством.

На лист від 10 вересня 2020 року № 130000/ серед іншого про стан виконання виконавчого листа та рішення суду по справі № 1240/2663/18, Державна казначейська служба України листом від 16 жовтня 2020 року № 5-06-06/18387 повідомила позивача, що на виконанні у Казначействі обліковується виконавчий лист про стягнення бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість на користь Товариства по справі № 1240/2663/18. Роз`яснення з порушених у листі питань вже надавались листами Казначейства, у тому числі листом від 01 листопада 2019 року за № 5-06-06/18835. Після усунення обставин, що унеможливлюють безспірне списання коштів, питання здійснення безспірного списання коштів на користь Товариства буде розглянуто Казначейством (арк. спр. 24, 26).

На заяву від 31 травня 2021 року № 130000/ серед іншого щодо відновлення списання коштів державного бюджету за виконавчим листом, виданим 19 грудня 2019 року по справі № 1240/2663/18, Державна казначейська служба України листом від 02 липня 2021 року № 5-06-06/13262 повідомила позивача, що на виконанні у Казначействі обліковується виконавчий лист про стягнення бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість на користь Товариства по справі № 1240/2663/18. Роз`яснення з порушених у листі питань вже надавались листами Казначейства, у тому числі листом від 01 листопада 2019 року за № 5-06-06/18835. Після усунення обставин, що унеможливлюють безспірне списання коштів, питання здійснення безспірного списання коштів на користь Товариства буде розглянуто Казначейством (арк. спр. 27, 28).

Згідно з довідкою про суму залишку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за звітний період, наданою Головним управлінням ДПС у Луганської області, станом на 02 вересня 2021 року залишок бюджетної заборгованості перед ПрАТ Линік за звітний період січень 2015 року становить 8899512,00 грн основної заборгованості (арк. спр. 82).

Отже, предметом спору в даній справі є бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні судового рішення про стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість внаслідок зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України 19 березня 2019 року № 82/2019.

Судом першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, не враховано, що при зверненні платника податків до суду в першу чергу судом мають бути перевірені строки звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Проте судом першої інстанції вказаної вимоги процесуального закону дотримано не було, строку звернення до суду з позовними вимогами перевірено не було.

Перевіряючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, і як зазначено самим позивачем в позовній заяві, що на виконанні в Державній казначейській службі України з січня 2020 року перебуває виконавчий лист, виданий за наслідками набрання чинності судовим рішенням у справі № 1240/2663/18, про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області на користь ПрАТ Линік бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 8899512,00 грн.

10 вересня 2020 року позивач звернувся з письмовим запитом щодо стану виконання судового рішення у зазначеній справі на адресу відповідача та 27 жовтня 2020 року отримав лист у відповідь від Державної казначейської служби України від 16 жовтня 2020 року № 05-06-06/18387, зі змісту якого вбачається, що пакет документів і виконавчий лист для виконання рішення суду перебувають на виконанні, втім на цей час стягнення зупинено з тих самих підстав, що викладені в листі від 01 листопада 2019 року, спрямованому на адресу позивача у зв`язку з іншою справою.

Колегія суддів звертає увагу, що про порушення своїх прав позивач дізнався з листа відповідача 27 жовтня 2020 року, проте з позовом до суду звернувся тільки 16 липня 2021 року, тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цими позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів вказує на відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду. Отже, будь-які обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, відсутні.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини Стаббігс та інші проти Великобританії визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цими позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів вказує на відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Як було вказано вище, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено обов`язок суду застосувати процесуальні наслідки пропуску строку на звернення до суду у разі визнання причин такого пропуску неповажними, у вигляді залишення позовної заяви без розгляду. Керуючись статтями 250, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі № 360/3721/21 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі № 360/3721/21 скасувати.

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Повне судове рішення 11 квітня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко