Справа № 380/22787/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/22787/23 пров. № А/857/3822/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія Ідеа Капітал на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року (постановлену головуючою-суддею Гулкевич І.З. в порядку письмового провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія Ідеа Капітал до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про визнання протиправними дій та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

28.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ідеа Капітал (далі - ТзОВ ФК Ідеа Капітал, Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. (далі - приватний виконавець Пиць А.А., відповідач), в якому просило визнати протиправними дії приватного виконавця Пиць А.А. з примусового виконання винесеної ним постанови про стягнення з боржника (ТзОВ ФК Ідеа Капітал) основної винагороди від 08.09.2023 у виконавчому провадженні №72737608, визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні від 08.09.2023 за №72737608 та стягнути з приватного виконавця Пиць А.А. на користь Товариства заподіяної шкоди в сумі 82872,20 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною та скасовано оспорювану постанову. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ФК Ідеа Капітал подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в провадженні господарського суду Волинської області перебувала справа №903/1524/13 про банкрутство ТзОВ Камертон. Ухвалою господарського суду Волинської області від 31.08.2023 у справі №903/1524/13 серед іншого : стягнуто з ТзОВ ФК Ідеа Капітал на користь арбітражного керуючого Василюка І.М. грошову винагороду та понесені витрати в сумі 820368,19 грн. 08.09.2023 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №72737608 та винесено постанови про стягнення з ТзОВ ФК Ідеа Капітал основної винагороди та додаткових витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення з боржника основної винагороди не відповідає законодавчим вимогам щодо виконавчого документа, відповідно не могла бути прийнята до виконання у відповідності до приписів Закону України Про виконавче провадження, а прийняття до примусового виконання такої постанови істотно порушило майнові права та інтереси позивача. Крім того, відповідачем не було здійснено додаткових витрат виконавчого провадження, відповідно відсутні були підстави для винесення постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження та їх стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Кальмука Н.Б., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, на виконані у приватного виконавця Пиць А.А. перебувало виконавче провадження №72737608 з примусового виконання наказу №903/1524/13-3 від 06.09.2023, виданого господарським судом Волинської області про стягнення з ТзОВ ФК Ідеа Капітал (вул. Сахарова, 43, м. Львів, код ЄДРПОУ - 37854056) на користь арбітражного керуючого Василюка І.М. (свідоцтво Міністерства юстиції України про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора) №241 від 17.04.2013, адреса: пр. Волі, 19/4, м. Луцьк, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) - НОМЕР_1 ) грошову винагороду та понесені витрати в сумі 820368,19 грн.

Приватний виконавець 08.09.2023 відкрив виконавче провадження №72737608 з примусового виконання вищевказаного наказу господарського суду Волинської області.

У межах виконавчого провадження №72737608 приватний виконавець прийняв наступні постанови : про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.09.2023; про стягнення з боржника основної винагороди від 08.09.2023; про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 08.09.2023; про арешт майна боржника від 08.09.2023; про арешт коштів боржника від 08.09.2023; про закінчення виконавчого провадження від 11.09.2023.

Вважаючи дії приватного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди протиправними та постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні протиправною, Товариство звернулося до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з помилковим стягненням з боржника додаткових витрат виконавчого провадження 05.12.2023 останнім на рахунок ТзОВ ФК Ідеа Капітал було повернуто надміро стягнуті додаткові витрати в розмірі 835,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №37781. Відтак, відповідачем протиправно винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 08.09.2023. Аналізуючи положення законодавства, що регулюють порядок справляння виконавчого збору, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, а тому винесення постанови про стягнення основної суми винагороди є обов`язком, а не правом приватного виконавця. Суд першої інстанції також не погодився з доводами позивача про те, що постанова про стягнення основної винагороди не відповідає вимогам виконавчого документа, оскільки в ній відсутні відомості про дату прийняття і номер рішення відповідно до якого виданий виконавчий документ, не зазначено жодних ідентифікуючих ознак однієї із сторін виконавчого провадження стягувача-приватного виконавця та вказав, що вказана постанова містить усі необхідні реквізити, у ній також вказано, що винагорода стягується на користь приватного виконавця Пиць А.А, який виконує виконавче провадження. Крім того, постанова про стягнення з боржника основної винагороди, інші постанови та документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчих проваджень, в якій автоматично формуються реквізити стягувача та боржника у виконавчому провадженні. Приватним виконавцем Пиць А.А. дії щодо виконання постанови про стягнення винагороди, як виконавчого документа, не проводились, оскільки державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є сам виконавець. Постанова про стягнення винагороди як виконавчий документ не пред`являлась. Відповідач здійснював дії щодо виконання виконавчого документа, а саме наказу №903/1524-13-3 виданого 06.09.2023 господарським судом Волинської області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно дефініції, наведеній у статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Згідно ст.4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з : 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1404-VIII, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно ч.1 ст.31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів №1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1403-VIII), за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.31 Закону №1403-VIII, винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч.5 ст.31 Закону №1403-VIII, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною шостою статті 31 цього Закону передбачено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Частиною сьомою статті 31 Закону №1403-VIII передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, постанова приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, а тому винесення постанови про стягнення основної суми винагороди є обов`язком, а не правом приватного виконавця.

Приватний виконавець в силу положень Законів №1404-VIII, №1403-VIII, не наділений повноваженнями надавати правову оцінку правомірності рішенням суду та зобов`язаний виконати таке рішення відповідно до його резолютивної частини.

За змістом позовної заяви, позивач стверджує що постанова про стягнення основної винагороди не відповідає вимогам виконавчого документа, оскільки в ній відсутні відомості про дату прийняття і номер рішення відповідно до якого виданий виконавчий документ, не зазначено жодних ідентифікуючих ознак однієї із сторін виконавчого провадження стягувача-приватного виконавця.

Проте, колегія суддів з такими доводами не погоджується та вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 08.09.2023 за №72737608 містить назву документу : наказ №903/1524/13-3 від 06.09.2023; документ видав : господарський суд Волинської області про стягнення з ТзОВ ФК Ідеа Капітал (вул. Сахарова, 43, м. Львів, код ЄДРПОУ - 37854056) на користь арбітражного керуючого Василюка І.М. (свідоцтво Міністерства юстиції України про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора) №241 від 17.04.2013, адреса : пр. Волі, 19/4, м. Луцьк, РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошову винагороду та понесені витрати в сумі 820368,19 грн; боржник: ТзОВ ФК Ідеа Капітал; адреса : Україна, 79026, Львівська обл, м. Львів, вул. Сахарова, 43, код ЄДРПОУ - 37854056; стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

У постанові про стягнення основної винагороди зазначено, що винагорода стягується на користь приватного виконавця Пиць А.А, який виконує виконавче провадження. Постанова про стягнення з боржника основної винагороди, інші постанови та документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчих проваджень, в якій автоматично формуються реквізити стягувача та боржника у виконавчому провадженні.

Разом з тим, позивач вказує, що стягувачем в постанові про стягнення основної винагороди повинний бути вказаний приватний виконавець Пиць А.А., однак зазначення таких відомостей не відповідатиме виконавчому документу, за яким здійснювалось виконавче провадження №72737608.

Приватний виконавець не проводив ОСОБА_2 дії щодо виконання постанови про стягнення винагороди, як виконавчого документа, оскільки не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є сам виконавець. Постанова про стягнення винагороди як виконавчий документ не пред`являлась. Відповідач здійснював дії щодо виконання виконавчого документа, а саме наказу №903/1524-13-3 виданого 06.09.2023 господарським судом Волинської області.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що позивач не оскаржує постанову про стягнення з боржника основної винагороди №72737608, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи про протиправність дій приватного виконавця Пиць А.А. з примусового виконання основної винагороди є безпідставними.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з приватного виконавця Пиць А.А. на користь Товариства грошових коштів в сумі 82872,20 грн у відшкодування завданої шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння Товариству матеріальної шкоди на заявлену ним суму у розмірі 82872,20 грн, а відтак підставно відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

При вирішенні вказаної вимоги, колегія суддів також враховує безпідставність заявленої позивачем вимоги про протиправність дій приватного виконавця Пиць А.А., від вирішення якої залежить вирішення вимоги про відшкодування шкоди.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Стосовно вимоги про визнання протиправної та скасування постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні, то така була задоволена судом і не охоплена доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія Ідеа Капітал залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року по справі №380/22787/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 11.04.2024