Справа № 120/13788/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 квітня 2024 р. Справа № 120/13788/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Тульчинського відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулася із заявою від 01.08.2023 року до Тульчинського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо оформлення їй нового паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі ЄДДР) та унікального номеру запису у Реєстрі (УНЗР), у зв`язку із втратою паспорта громадянина України у формі ID-картки. Як зазначає позивачка, 08.09.2021 року при отриманні паспорта у формі ID-картки, вона вчиняла дії не усвідомлено, через її неповну правоздатність та необізнаність у зв`язку непоінформованість стосовно майбутньої обробки персональних даних, від чого зараз відмовляється. Зазначила, що від отримання замість втраченого паспорта знов ID - картки відмовляється.

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 23.08.2023 року повідомив позивачку про відсутність правових підстав видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки, посилаючись на те, що вона вже отримувала паспорт громадянина України у формі ID - картки і ніяких на той час заявлених релігійних переконань, відмов від присвоєння їй унікального номеру запису в реєстрі не зазначала.

Позивачка вважає, що такою відмовою відповідача порушено її право щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, а тому за захистом своїх прав звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує щодо задоволення даного позову.

Відповідач зазначає, що запровадження в Україні біометричних паспортів обумовлене частиною четвертою статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі Закон №5492-VI) передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. З прийняттям цього Закону паспорт громадянина України оформляється територіальними органами та підрозділами Державної міграційної служби України, що забезпечені відповідним обладнанням, всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Відповідач вважає, що обов`язковою умовою здійснення захисту прав і свобод є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідач переконаний, що фактично ніяких порушень з його боку не було.

Також відповідач вказав, що 27.08.2021 позивачка за своїм добровільним волевиявленням вперше звернулася для оформлення паспорта громадянина України у формі картки типу ІD-картки та у заяві-анкеті надала згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР. Відповідач вважає, що у такий спосіб позивач свій альтернативний вибір уже зробила, оформивши паспорт громадянина України у формі картки.

Позивачка скористалась своїм правом відповіді на відзив, у якому висловила свої заперечення, а також зазначила про наявність підстав для відхилення судом відзиву з огляду на те, що відзив подано не належним відповідачем Шаргородським відділом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, замість належного, визначеного позивачем у позовній заяві, Тульчинського відділу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Щодо тверджень позивачки у відповіді на відзив, то суд оцінює їх критично і зазначає, що відзив подано належним представником відповідача та по суті заявлених позовних вимог, а зазначення в реквізитах відзиву найменування відповідача "Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Шаргородськго відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області" може бути просто опискою, яка не впливає на зміст відзиву.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним доказам, суд встановив таке.

Судом встановлено, що позивач, 27.08.2021 отримала паспорт громадянина України у формі картки типу ІD-картки відповідно до заяви - анкети №6578174.

У зв`язку із втратою паспорта позивач звернулася до відповідача із заявою про оформлення їй замість втраченого паспорта громадянина України у формі книжечки.

Листом від 23.08.2023 №Б-15/6/0534-23/0534/17-23 Тульчинський відділ УДМС України повідомив позивачку про відсутність правових підстав для оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, посилаючись на те, що позивачка вже отримувала паспорт громадянина України у формі ID - картки за № НОМЕР_1 і ніяких на той час заявлених релігійних переконань, відмов від присвоєння їй унікального номеру запису в реєстрі ( УНЗР ) та від отримання та користування будь - якими паспортними документами, що містять інформацію, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, а також від внесення даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру та від обробки її біометричних персональних даних не вказувала/не зазначала.

Позивачка вважає, що такою відмовою відповідача порушено її право щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, а тому за захистом своїх прав звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), постановою Кабміну України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302).

Законом №5492-VI визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частинами другою та третьою статті 4 Закону №5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 стаття 8 Закону №5492-VI розпорядник Реєстру відповідно до закону здійснює заходи щодо захисту цілісності баз даних Реєстру, їх технологічного і програмного забезпечення, захисту інформації Реєстру від випадкового чи незаконного знищення, спотворення, втрати, несанкціонованого надання чи доступу.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус (частина перша статті 13 Закону №5492-VI).

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI).

Частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI встановлено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

Відповідно до частини 9 стаття 16 Закону №5492-VI замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктами 2, 6 Порядку №302 визначено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Оформлення паспорта повторно здійснюється у уразі його втрати.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що 27.08.2021 позивачці було видано паспорт громадянина України у формі ID-картки та присвоєно унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Паспорт громадянина України виданий позивачу на підставі особисто поданої заяви-анкети від 27.08.2021 №6578174, у якій позивачка надала згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Таким чином, позивачем реалізовано своє право щодо оформлення та отримання паспорта громадянина України у формі ID-картки.

Зазначене свідчить про те, що станом на 2021 рік позивач не вбачала жодних загроз чи перешкод пов`язаних із релігійними переконаннями щодо реалізації свого права на документування паспортом громадянина України у формі ID-картки згідно з приписами Закону №5492-VI та Порядку №302, про які зазначає у позовній заяві.

Про відсутність релігійних переконань позивач стверджує і в заявленому адміністративному позові, у якому, покликаючись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.08.2018 у зразковій справі №806/3265/17, вказує на наявність у неї права на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки незалежно від того, що попередньо їй був виданий паспорт громадянина України у формі ID-картки.

Проте такі доводи позивача суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, положенням п.21 ч.1 статті 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Відповідно до п.22 ч.1 статті 4 КАС України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для прийняття зразкового рішення.

При цьому, частиною третьою статті 291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені за результатами розгляду зразкової справи.

В даному випадку обставини справи свідчать про бажання позивача отримати паспорт у формі книжечки замість раніше отриманого паспорта у формі пластикової ID- картки, який позивачкою було втрачено.

Водночас висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, а не відкликанням згоди, як зазначає позивачка, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Отже, дана справа не відповідає ознакам типової справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.

На думку суду, особисте ініціювання позивачем процедури оформлення паспорта громадянина України згідно з приписами Закону №5492-VI та Порядку №302 має наслідком застосування норм саме вказаних правових актів, в тому числі, під час повторного оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки в зв`язку із його втратою.

При цьому Порядком №302 не передбачено можливість обміну паспорта громадянина України у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки.

Застосування положень постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ є належним у випадках, коли особа ще не надавала згоду на внесення її персональних даних до ЄДДР.

Оскільки в розглядуваній справі позивачу вже було видано паспорт громадянина України у формі ID-картки та внесено за її згодою інформацію до ЄДДР, тому правові підстави для видачі паспорта громадянина України повторно у формі книжечки відсутні.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Тульчинський відділ управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (вул. Успенська, буд. 3, м. Тульчин, Вінницька область, 23600, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна