Справа № 380/5417/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року справа №380/5417/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, місцезнаходження: 79044, м. Львів, вул. Конотопська, буд. 6/8) щодо незакінчення виконавчого провадження №69243088 із виконання постанови Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 23.02.2022 у ВП №51380569 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 222683,33 грн.;

- зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, місцезнаходження: 79044, м. Львів, вул. Конотопська, буд. 6/8) закінчити виконавче провадження №69243088 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) виконавчого збору у сумі 222683,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу протиправно відмовлено у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження. Зазначено, що з нього протиправно подвійно стягується виконавчий збір у ВП №69243088 та основна винагорода приватного виконавця у ВП №70179254 за виконання одного виконавчого документа. Вказано, що ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на позивача. Вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 13.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні, з викликом сторін.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві /арк.спр.33-35/. Зазначив, що діяв відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження". Тому, вимоги позову вважає безпідставними, а у його задоволенні просить відмовити.

В судове засідання сторони не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; клопотань про обов`язкову участь у розгляді справи не подавали.

Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності його та представника.

Зважаючи на особливості розгляду справ передбачених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України), суддя ухвалив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами в письмовому провадженні.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив, дослідив письмові докази та,-

в с т а н о в и в :

На виконанні Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №51380569 із примусового виконання виконавчого листа №2-з5068/10, виданого 04.02.2011 Личаківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» 2225013 (два мільйони двісті двадцять п`ять тисяч тринадцять) грн. 32 коп., а також понесені судові витрати: 1700 (одну тисячу сімсот) гривень судового збору, 120 (сто двадцять) грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

04.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

23.02.2022 державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 222683,33 грн. у ВП №51380569.

Постановою державного виконавця у ВП №51380569 від 27.05.2022 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі заяви про повернення виконавчого документа №15.02.2022/1 від 15.02.2022.

15.06.2022 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №69243088, якою виведено в окреме провадження примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №51380569 від 23.02.2022.

Стягувач повторно пред`явив до примусового виконання приватному виконавцю виконавчий лист №2-з5068/10, виданий 04.02.2011 Личаківським районним судом м. Львова.

28.10.2022 приватним виконавцем Онишкевичем Р.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70179254 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №70179254 в сумі 222683,33 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.02.2024, в якій просив закінчити виконавче провадження №69243088 із виконання постанови від 23.02.2022 у ВП №51380569 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 222683,33 грн.

Відповідачем надано відповідь від 29.02.2024 №20347 про відсутність підстав для задоволення клопотання про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи протиправною бездіяльність державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження №69243088, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон №1403-VIII).

Відповідно до статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1).

Крім того, на підставі пункту 3 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частинами 1, 2 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Приписами статті 31 Закону №1403-VIII передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (частина 1). Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (частина 2).

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом (частина 3).

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 4).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 5). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом з`ясовано, що спір виник у зв`язку з подвійним, на думку позивача, стягненням у зв`язку з виконанням одного виконавчого документа, а саме: суми виконавчого збору у ВП №69243088 та основної винагороди приватного виконавця у ВП №70179254; бездіяльністю відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження №69243088 із виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 222683,33 грн.

Стосовно зазначених обставин, суд зазначає таке.

У ВП №51380569 державним виконавцем не виконано рішення суду, а виконавчий документ повернутий стягувачу. Надалі виконавчий лист №2-з5068/10, виданий 04.02.2011 Личаківським районним судом м. Львова, пред`явлений стягувачем приватному виконавцю, який здійснює його виконання зі стягненням основної винагороди.

З позиції суду, примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору із виділенням її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Суд зауважує, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржника або солідарних боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Законом №1404-VIII не визначено порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. Також, закон не обмежує стягувача у кількості пред`явлень заяв про повернення виконавчого документу, що має наслідком застосування виконавцем приписів частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII.

Норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження, то виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (пункт 5 частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII).

Суд погоджується з покликаннями позивача, що стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим.

З точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Частиною 8 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

На відміну від решти положень виконавчого законодавства, виключно ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Вказана норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи тлумачення частини 8 статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Вказана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди.

Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Застосування частини 8 статті 27 Закону №1404-VIII дає підстави дійти висновку, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди, то надалі виконавчий збір не стягується.

Верховний Суд у постановах від 13.04.2023 у справі №160/695/22, від 21.07.2019 у справі №320/6215/19 зазначив, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Суд зауважує, що у ВП №51380569 державним виконавцем рішення суду не виконано, з 2225013,32 грн. стягнуто кошти в сумі 17,40 грн. Виконавчий документ повторно пред`явлено до виконання приватному виконавцю, за виконання якого приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 222683,33 грн. Тому, повторне стягнення виконавчого збору в сумі 222683,33 грн. з позивача є безпідставним, оскільки рішення суду державним виконавцем не виконано та таким, що суперечить основним засадам Закону №1404-VIII.

Отже, суд дійшов висновку про те, що з позивача стягується плата у подвійному розмірі за виконання одного виконавчого документа. Тому, відмова відповідача у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження №69243088 є безпідставною.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

З огляду на викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження №69243088 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 222683,33 грн.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Тому, позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за подання позову сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн., позов задоволено повністю, вказані кошти на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 77, 90, 139, 241-246, 268-272, 287, 293 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79044, м. Львів, вул. Конотопська, 6/8; ) щодо не закінчення виконавчого провадження №69243088 із виконання постанови Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 23.02.2022 у ВП №51380569 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 222683,33 грн.

3. Зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79044, м. Львів, вул. Конотопська, 6/8; ) закінчити виконавче провадження №69243088 про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) виконавчого збору в сумі 222683,33 грн.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79044, м. Львів, вул. Конотопська, 6/8; ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Кравців О.Р.