Справа № 480/13468/23
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Управління державної міграційної служби України в Сумській області ДМС України
про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління державної міграційної служби України в Сумській області ДМС України, в якій просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 12 грудня 2023 року № 48 про скасування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну від 12 грудня 2023 року та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2023 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є громадянином російської федерації, у 2005 році познайомився із громадянкою України ОСОБА_2 та в них склалися сімейні відносини. В подальшому неодноразово приїздив на територію України за адресою проживання ОСОБА_2 в с. Малий Вистороп Сумського району (колишній Лебединський район) Сумської області, де вони проживали як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу. У 2006 році у позивача та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 . Оскільки на той час позивач не мав дозволу на імміграцію та посвідки на проживання на території України, то не мав змоги подати заяву про реєстрацію дитини до відділу реєстрації актів цивільного стану, внаслідок чого ОСОБА_2 зареєструвала дитину відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.
19.01.2010 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано Лебединським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №07 від 19.01.2010. В подальшому, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України Про імміграцію як чоловік громадянки України, з якою перебував у шлюбі понад 2 роки 26.06.2012 позивач отримав дозвіл на імміграцію, видана посвідка на постійне проживання Серії НОМЕР_2 від 12.11.2012.
Після отримання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання на території України з 12.11.2012 позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою мешкання своєї дружини, а саме: АДРЕСА_1 .
11.10.2023 року позивач, маючи посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 , у зв`язку з обміном по досягненню ним 45-річного віку звернувся до відповідача.
12.12.2023 року Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області прийнято рішення №48 про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 3 та 5 частини 1 статті 12 Закону України Про імміграцію стосовно позивача. Видану на підставі дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.11.2012 скасовано на підставі вимог підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та нищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321.
Відповідно до документів отриманих на адвокатський запит від Управління державної міграційної служби в Сумській області за №1901.5-8490/59.3-23 від 18.12.2023, рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийняте на підставі подання Управління Служби безпеки України в Сумській області.
Так, у поданні УСБУ в Сумській області №7916 від 27.10.2023 зазначено, що у ході виконання завдань, покладених на СБУ, отримано інформацію щодо причетності громадянина російської федерації ОСОБА_1 до діяльності, яка становить загрозу національній безпеці України.
У вищевказаному поданні УСБУ в Сумській області інформують Управління державної міграційної служби в Сумській області, з метою ініціювання скасування громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.
Позивач зазначає, що посилання УСБУ в Сумській області на те, що згідно оперативної інформації ОСОБА_1 , продовжує підтримувати та виправдовувати збройну агресію рф не підкріплено жодним належним доказом, а за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України вже поніс покарання, про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень йому не повідомляли.
Позивач вважає прийняте рішення неправомірним з огляду на наступне.
Як зазначалось вище, підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідач зазначив п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а саме дозвіл на імміграцію скасовується якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Згідно норм кримінального права кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 436-2 КК України, у вчиненні якого визнано винним позивача - не відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12 Кримінального кодексу України вказаний злочин відноситься до нетяжких злочинів. Позивач щиро розкаявся в скоєному, визнав свою вину, активно сприяв досудовому розслідуванню та у судовому засіданні на підставі клопотання прокурора затверджено угоду про визнання винуватості. Від виконання призначеного згідно вироку суду покарання позивач не ухиляється.
Крім того, просить врахувати те, що позивач протягом тривалого часу проживав на території України на законних підставах у с. Малий Вистороп Сумського району Сумської області. Відповідно до характеристики, виданої старостою Маловисторопського старостинського округу Лебединської міської ради, позивач одружений, має двох дітей та дружину, характеризується з позитивної сторони та має хороші стосунки з сусідами.
Син позивача від першого шлюбу - ОСОБА_4 , хоча також є громадянином російської Федерації, але на підставі посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 04.02.2019 зареєстрований та проживає разом із родиною позивача.
Крім того, у позивача є спільний неповнолітній син із дружиною ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_4 протягом 2013-2014 років позивач працював відповідно до трудових договорів укладених з Маловисторопською сільською радою. З 2020 року по теперішній час позивач працює на посаді водія автотранспортних засобів в ТОВ Райз Північ. Відповідно до характеристики виданої керуючим відділення TОB Райз Північ ОСОБА_6 позивач за період роботи проявив себе з позитивної сторони, сумлінно ставиться до роботи, всі доручення виконує вчасно та якісно, ввічливий з колегами, дотримується норм поведінки прийнятих у товаристві, претензій та зауважень з боку керівництва немає.
Родичів та знайомих в російській федерації позивач немає, а в Україні має родину, яка складається з дружини та двох синів.
Враховуючи вищезазначене, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 25.12.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якій зазначив, що 27.10.2023 до Управління надійшов лист № 7916 від Управління Служби безпеки України в Сумській області щодо наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 , у зв`язку з його причетністю до діяльності, що становить загрозу національній безпеці України.
На підставі вищевикладеного, Управлінням проведено перевірку матеріалів справи щодо надання вказаному іноземному громадянину дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання в Україні.
За результатами проведеної перевірки справи встановлено, що рішенням УМВС України в Сумській області 26.06.2012 громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 та його неповнолітньому синові громадянину Російської Федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане адміністрацією Трескінської сільради Городищенського району Пензенської області 03.03.2006) надано дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України Про імміграцію як чоловіку громадянки України, з якою перебуває в шлюбі понад два роки (дружина ОСОБА_9 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 , видане Лебединським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Сумській області 19.01.2010).
12.11.2012 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , яку в зв`язку з досягненням 45-річного віку 11.10.2023 обміняв на посвідку № НОМЕР_1 .
Аналізом норм частини першої статті 12 Закону України Про імміграцію, якими визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію, зокрема, пунктами 3 та 5 частини першої передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, та у разі, якщо іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, установлено, що пояснення іммігранта з таких питань не можуть мати значення для прийняття остаточного рішення про скасування дозволу на імміграцію. Також попереднє надання іммігранту такої інформації може нашкодити захисту національних інтересів України, тому особа не повинна наперед бути проінформована про те, що відносно неї розглядається питання скасування дозволу на імміграцію. Зважаючи на вказане, пояснення від зазначеного іммігранта отримувати є недоцільним, оскільки вони не матимуть значення для прийняття остаточного рішення. Зважаючи на вказане іммігрант для дачі пояснень не запрошувався.
Стратегією національної безпеки України, затвердженою Указом Президента України № 392/2020 від 14.08.2020, до поточних та прогнозованих загроз національній безпеці та національним інтересам України, з урахуванням зовнішньополітичних та внутрішніх умов віднесено, зокрема, деструктивну пропаганду як ззовні, так і всередині України, яка використовуючи суспільні протиріччя, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність.
Таким чином, УСБУ в Сумській області встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 виправдовує, визнає правомірною збройну агресію Російської Федерації в Україні, вчиняє дії, які несуть інформаційну загрозу та відповідно загрозу національній безпеці України.
З огляду на вищевикладене та базуючись на положеннях статті 24 Закону України Про Службу безпеки України, УСБУ в Сумській області, як регіональний орган СБУ у відповідності до своїх основних завдань зобов`язане забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та об`єднань; брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Вчинення громадянином Російської Федерації ОСОБА_7 дій на шкоду інтересам держави, що знайшли прояв у розповсюдженні інформації, направленої на виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, є порушенням вказаних норм законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Перевіркою за інтегрованою міжвідомчою автоматизованою системою обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, Аркан, встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 перебуває на території України.
Частиною першою статті 13 Закону України Про імміграцію, зокрема, передбачено, що разом із рішенням про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймається рішення про примусове повернення.
Враховуючи вказане, відповідно до вимог статті 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та інструктивного листа ДМС від 22.11.2023 № 8.3/4301-23, стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 наявні підстави для прийняття рішення про примусове повернення.
Тому відповідач вважає, що прийняте УДМС у Сумській області рішення є законним та таким, що не підлягає скасуванню, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 27-30).
У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відзив на позовну заяву повністю ідентичний із змістом висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 від 12 грудня 2023 року, підписаний т.в.о. начальника відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства УДМС в Сумській області Яременко Н., який долучено УДМС в Сумській області до відзиву.
Крім того, у відзиві на позовну заяву УДМС в Сумській області зазначає, що 09.08.2022 вироком Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України. Разом з тим, після проведеної перевірки, 11 жовтня 2023 року УДМС в Сумській області документували ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку. Також слід зауважити, що УСБУ в Сумській області направили лист до УДМС в Сумській області щодо наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 лише 27.10.2023, тобто більше ніж через рік після оголошення вироку, за яким останній поніс призначене покарання.
При прийнятті оскаржуваних рішень УДМС в Сумській області не враховувались правові зв`язки ОСОБА_1 між ним на державою Україною, наявність сім`ї та офіційне працевлаштування. У відзиві представником УДМС в Сумській області вказується лише на наявність обов`язків ОСОБА_1 та жодним чином не взято до уваги, що останній також має права як іноземець, який на законних підставах перебував на території України.
Враховуючи зазначене, просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 42-43).
Відповідач, надавши заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, щодо обміну посвідки позивача у жовтні 2023 року зазначив, що дійсно, 11.10.2023 позивача документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , оскільки, пунктами 20-31 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ № 321 від 25.04.2018 не передбачено проведення перевірок щодо притягнення до кримінальної відповідальності у разі звернення іноземних громадян за обміном посвідок.
Щодо річного терміну, що минув з моменту винесення обвинувального вироку зазначив, що відповідно до статті 43 Кримінально процесуального кодексу України, засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Пункт 5 статті 89 Кримінального кодексу України, особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту визнаються такими, що не мають судимості, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Згідно подання УСБУ в Сумській області № 7916 від 27.10.2023 позивача обвинувальним вироком Лебединського районного суду Сумської області від 09.08.2022 по справі № 950/993/22 визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України (виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників) та призначено покарання у вигляді виправних робіт строком шість місяців з відрахуванням 10 % заробітку в дохід держави.
Відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.
Згідно відомостей відображених в Єдиному державному реєстрі судових рішень обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 по справі № 950/993/22 набрав законної сили 09.09.2022.
УДМС у Сумській області також згідно відомостей веб-порталу Судова влада відомо, що позивач звертався 20.01.2023 до Лебединського районного суду Сумської області в межах справи № 950/993/22 з питання дострокового звільнення від відбування покарання.
Однак, ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 31.03.2023 по справі № 950/993/22 ОСОБА_1 відмовлено у звільненні від відбування покарання.
Оскільки, обрахування строків погашення судимості розпочинаються лише після відбуття основного та додаткового покарання, що були призначені судом, то на момент прийняття УДМС у Сумській області рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію, ОСОБА_1 продовжував перебувати у правовому статусі засудженого на території України.
Натомість, поведінка позивача, за яку його притягнуто до кримінальної відповідальності та яка законодавцем віднесена до категорії кримінальних правопорушень Проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку не відповідає інтересам громадської безпеки і національним інтересам України, які є невід`ємною складовою національної безпеки України.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 49-51).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 має громадянство російської федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та працює в Романівському відділенні ТОВ "Райз Північ" водієм автотранспортних засобів з 22.10.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с. 10, 15).
19.01.2010 року ОСОБА_7 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 (а.с.17).
26.06.2012 ВГІРФО УМВС України в Сумській області позивачу надано дозвіл на імміграцію (а.с. 33).
12.11.2012 Управлінням ДМС України в Сумській області ОСОБА_7 видана посвідка на постійне проживання Серії НОМЕР_2 (а.с. 34 звор.бік).
29.09.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою-анкетою № 205039079 у зв`язку з обміном посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 по досягненню ним 45-річного віку (а.с. 35).
11.10.2023 позивач отримав посвідку № НОМЕР_1 , про що є відповідний підпис на анкеті-заяві № 205039079 (а.с. 35 звор.бік).
Управлінням Служби безпеки України в Сумській області надіслано начальнику Управління ДСМ України в Сумській області подання № 7916 від 27.10.2023 "Щодо ініціювання скасування дозволу на імміграцію громадядину рф", в якому зазначено, що у ході виконання завдань, покладених на СБУ, отримано інформацію щодо причетності громадянина російської федерації ОСОБА_1 до діяльності, яка становить загрозу національній безпеці України (а.с. 36).
У вищевказаному поданні УСБУ в Сумській області інформують Управління державної міграційної служби в Сумській області, з метою ініціювання скасування громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.
12.12.2023 Управління ДСМ України в Сумській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_7 (а.с. 37-39).
12.12.2023 року Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області прийнято рішення №48 про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 3 та 5 частини 1 статті 12 Закону України Про імміграцію стосовно позивача. Видану на підставі дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.11.2012 скасовано на підставі вимог підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та нищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (а.с. 48);
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 12 грудня 2023 року № 48 про скасування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну від 12 грудня 2023 року та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2023 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно наведеної норми вбачається, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, визначаються Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі Закон №2491-III).
Відповідно до ст.1 Закону №2491-III у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
- імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;
- іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;
- дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Статтею 4 Закону №2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:
1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;
2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;
3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;
4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;
5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;
6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;
8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;
9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.
Поза квотою дозвіл на імміграцію надається:
1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;
3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;
4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;
5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;
6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.
На виконання статті 9 Закону, особи, які перебувають в Україні на законних підставах, подають заяви про надання дозволу на імміграцію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.
Відповідно до статті 12 Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.
Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенція центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначаються Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 (далі Порядок № 1983).
Відповідно до пункту 10 вказаного Порядку, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах; до закордонних дипломатичних установ України за місцем постійного проживання - особами, які постійно проживають за межами України.
Пунктом 12 Порядку передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:
- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;
- проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система Аркан), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;
- проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України Про імміграцію;
- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;
- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
На виконання пункту 18 Порядку, ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
Відповідно до пункту 21 Порядку, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (пункт 22 Порядку).
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Згідно з пунктом 23 Порядку, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.
Так, спір у цій справі виник у зв`язку із прийняттям рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 12 грудня 2023 року № 48 про скасування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну від 12 грудня 2023 року та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2023 року, відповідно до пункту 3,5 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» та на підставі листа управління Служби безпеки України у Сумській області, у зв`язку з тим, що дії заявника становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
У статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII надано визначення:
державна безпека - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру;
національна безпека - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;
національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;
загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 3 Закону № 2469-VIII до фундаментальних національних інтересів України належать, зокрема, державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-ХІІ Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.
Згідно з статею 2 згаданого Закону на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.
Задля реалізації цих функцій на Службу безпеки України покладено обов`язок, серед іншого, брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну (пункт 13 частини першої статті 24 Закону № 2229-ХІІ).
За приписами частини п`ятої статті 3 Закону № 2469-VIIІ загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України.
Стратегія національної безпеки України затверджена Указом Президента України від 14 вересня 2020 року № 392/2020 (далі - Стратегія національної безпеки України).
Суд вважає за необхідне зауважити, що у питаннях, які стосуються прав людини, суд має виходити із конституційного принципу їх пріоритету та необхідності дотримання міжнародних зобов`язань України у цій сфері, зокрема, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до статті 1 якої договірні сторони зобов`язуються поважати права людини, що гарантовано кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією.
Від цього обов`язку договірна держава може відступити тільки в порядку статті 15 Конвенції, якою передбачено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом. Про ці заходи будь-яка Сторона у повному обсязі інформує Генерального секретаря Ради Європи про вжиті нею заходи і причини їх вжиття.
Суд зазначає, що факт збройної агресії відносно України з боку Російської Федерації, окупації та анексії частини її території, захоплення будівель органів влади, незаконної легалізації самопроголошеної влади, закликів до сепаратизму, створення і озброєння незаконних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, поранень та загибелі українських військових та цивільних осіб внаслідок описаних вище подій характеризують суспільно-політичну ситуацію в країні на момент винесення оскаржуваного подання.
Наведені обставини є загальновідомим фактом, що знайшов своє відображення і підтвердження у актах національного законодавства та міжнародних актах.
Пунктом 5 Стратегії національної безпеки, ураховуючи фундаментальні національні інтереси, визначені Конституцією України і Закону № 2469-VIII, пріоритетами національних інтересів України та забезпечення національної безпеки визначено, зокрема, відстоювання незалежності і державного суверенітету та відновлення територіальної цілісності у межах міжнародно визнаного державного кордону України.
У пунктах 17-20 цієї Стратегії визначено, що для відновлення свого впливу в Україні Російська Федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби, а спеціальні служби насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як ззовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність.
Тому, суд враховує контекст політичної та безпекової ситуації в Україні на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.
З матеріалів справи вбачається, що Управління Служби безпеки України в Сумській області звернулося до УДМС у Сумській області із поданням від 27.10.2023, в якому просило скасувати громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні, у зв`язку з отриманням інформації про те, що дії позивача можуть становити загрозу державній безпеці України (а.с. 36).
Підставою для складення зазначеного висновку є наявність вироку Лебединського районного суду Сумської області від 09.08.2022 по справі № 950/993/22.
Згідно ч.1 ст.436-2 Кримінального кодексу України визначено, що виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, -караються виправними роботами на строк до двох років або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Так, згідно змісту наведеного вироку суду позивач , перебуваючи у автомобілі та рухаючись з м.Лебедин до с. М.Вистороп, Лебединської ОТГ, Сумського району, Сумської області, в середині травня 2022 року в ході розмов у своїх усних висловах в присутності третіх осіб заперечував здійснення агресії проти України. Також, у присутності мешканців с. М. Вистороп, Лебединської ОТГ, Сумського району, Сумської області, позивач у своїх висловах виправдовував, визнавав правомірною, збройну агресію російської федерації проти України, розпочату в 2014 році.
Крім того, в середині травня 2022 року, в точно невстановлений досудовим розслідуванням день та час позивач перебуваючи в салоні автомобіля та рухаючись по автодорозі з м.Лебедин до с.М.Бобрик, Сумського району, Сумської області, в присутності мешканців с. М.Вистороп, Сумського району, Сумської області, відкрито говорив, що дії російської федерації проти України є правомірними, а також, що він виправдовує збройну агресію російської федерації проти України розпочатої у 2014 році, при цьому висловив думку що російська федерація по відношенню до України не здійснює збройної агресії, а воює з НАТО.
У даних висловлюваннях позивача, озвучених ним в присутності третіх осіб, містилося виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.
Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 823/1499/17, вирішуючи спір у подібних правовідносинах про скасування особі дозволу на імміграцію згідно пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III дійшов висновку, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну за цим пунктом є саме дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні.
При цьому, суд підкреслив, що зазначена норма не визначає такої умови для прийняття рішення про скасування відповідного дозволу, як доведення вини іммігранта у кримінальному чи адміністративному провадженні.
Аналізуючи зміст вироку Лебединського районного суду Сумської області від 09.08.2022 по справі № 950/993/22, суд погоджується із висновками оскаржуваного рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 12 грудня 2023 року № 48 про наявність підстав для висновку, що позивачем вчинялися дії, які несуть інформаційну загрозу та відповідно загрозу національній безпеці України.
Разом з тим, досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що після прийняття вироку Лебединським районним судом Сумської області від 09.08.2022 по справі № 950/993/22, УСБУ в Сумській області звернулося із поданням до Управління ДМС у Сумській області лише 27.10.2023.
Отже, враховуючи значний термін після прийняття вироку суду, суд приходить висновку, що відповідач мав дослідити і інші обставини які мали вплив на день прийняття оскаржуваного рішення.
Так, зокрема, судом встановлено, що позивач має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання (а.с.15, 16).
Також, відповідачем та зокрема УСБУ у Сумській області не надано до суду доказів, що після притягнення до кримінальної відповідальності позивач продовжував вчиняти протиправні дії.
Суд наголошує, що відповідачем зазначеним обставинам не була надана оцінка.
Крім того, судом встановлено, що 19.01.2010 року ОСОБА_7 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 (а.с.17).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини (далі- ЄСПЛ) у рішенні від 21 червня 1988 року у справі "Боррехаб проти Нідерландів" висвітлив правову позицію щодо захисту права на "сімейне життя" у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зав`язків між чоловіком та його дружиною. У наведеній справі, Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції.
Відповідно до рішень ЄСПЛ у справі "Боррехаб проти Нідерландів" від 21 червня 1988 року та у справі "Каплан та інші проти Норвегії" від 24 липня 2014 року, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд зазначає, що скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну буде суперечити принципу пропорційності, передбаченому пунктом 8 частини другої статті 2 КАС України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
У рішенні Великої палати ЄСПЛ від 16 березня 2006 року у справі "Тетяна Жданок проти Латвії" встановлено, що "для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип "демократії, здатної себе захистити" для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого".
Таким чином, суд приходить висновку, що відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивачів при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли, оскільки при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні відповідач підтвердив правильність надання позивачами необхідних документів та наявність підстав для надання їм дозволу на імміграцію в Україну.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений при подачі позову до суду (а.с. 6).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Сумській області ДМС України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 12 грудня 2023 року № 48 про скасування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну від 12 грудня 2023 року та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2023 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук