Справа № 120/1882/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 квітня 2024 р. Справа № 120/1882/24

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

16.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 47 від 15.01.2024 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального страхового стажу періоди роботи з 01.08.1988 року по 06.09.1996 року на посаді вихователькою дитячого садочку та з 07.09.1996 року по 04.02.2002 року на посаді завідуючої дитячим садочку та призначити їй з 09.01.2024 року пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та виплатити призначену пенсію з 09.01.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 09.01.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 47 від 15.01.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, підтвердженого в установленому законом порядку.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

04.03.2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подала до суду відзив на адміністративний позов, у якому вказала, що загальний страховий стаж позивача складає 30 років 06 місяців 07 днів, спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 року складає 15 років 06 місяців 10 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Тому, представник відповідача2 вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято правомірне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи наведене, просить суд відмовити в задоволенні позову.

12.03.2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подала до суду відзив на адміністративний позов, у якому вказала, що за результатом розгляду наданих позивачем документів встановлено, що її спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 року становить 15 років 06 місяців 10 днів. Згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Тому, на думку Головного управління, правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу визначеного пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні обставини.

09.01.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівник освіти згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 47 від 15.01.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, підтвердженого в установленому законом порядку.

У рішенні вказано, що загальний страховий стаж роботи заявниці складає 30 років 06 місяців 07 днів. Спеціальний страховий стаж, який дає право на даний вид пенсії станом на 11.10.2017 року складає 15 років 06 місяців 10 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Окрім іншого у рішенні вказано, що до загально страхового стажу не зараховано періоди роботи за 1994, 1995, 1996 роки, оскільки трудова книжка видана 07.09.1996 року, а за вказані періоди позивачем не надані уточнюючі довідки. Свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1 не взято до розрахунку, оскільки відсутня інформація по догляду за дитиною до 3-х років.

Позивач вважає вказане рішення відповідача2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Так, Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ викладений в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

Вподальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 року викладений у новій редакції, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, станом з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

У свою чергу, рішенням від 04.06.2019 № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Конституційний Суд України вказав, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Таким чином, з 04.06.2019 пенсія за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII призначається незалежно від віку, але за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, не менше 25 років.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за вислугою років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII за наявності спеціального стажу роботи - не менше 25 років.

Тому, відсутність у позивача спеціального стажу роботи 26 років 06 місяців не може слугувати підставою для відмови щодо призначення їй пенсії за вислугою років на умовах пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.

З матеріалів справи вбачається, що до спеціального стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років відповідачем зараховано стаж 15 років 06 місяців 10 днів.

Водночас стаж з 01.08.1988 року по 06.09.1996 року та з 07.09.1996 року по 04.02.2002 року відповідачем1 не зараховано позивачу у відповідності до пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким стаж не менше 26 років 6 місяців, необхідний для призначення пенсії необхідно мати станом на 11.10.2017 року.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Таким чином, аналіз змісту пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дозволяє дійти висновку про те, що пенсія за вислугу років згідно з статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 11.10.2017 року.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років 09.01.2024 року, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка відновлена після визнання неконституційними змін, внесених Законами №213-VIII та №911-VIII.

Разом з тим, всупереч рішенню Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, відповідачем1 було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії № 47 від 15.01.2024 року з підстав відсутності у неї, станом на 11.10.2017, вислуги років згідно з п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ - 26 років 06 місяців.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 47 від 15.01.2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу суперечить чинному законодавству, а відтак, у суду наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Що стосується позовних вимог стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу позивачу періоду її роботи з 01.08.1988 року по 06.09.1996 року на посаді вихователькою дитячого саду та з 07.09.1996 року по 04.02.2002 року на посаді завідуючої дитячим садочку, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Так, згідно з копією розрахунку стажу для призначення пенсії (форма РС-Розрахунок) відповідачем не було зараховано до спеціального стажу позивача період роботи з 01.08.1988 року по 06.09.1996 року та з 07.09.1996 року по 04.02.2002 року

При цьому у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії № 47 від 15.01.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не було зазначено жодних підстав для не зарахування вказаного періоду до спеціального стажу позивача.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Перелік №909).

Відповідно до Переліку № 909 розділу "Освіта" дошкільні навчальні заклади директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи

Тобто, посада вихователя та завідуючої, на яких працювала позивач дає право на пенсію за вислугу років.

Крім того, пунктом 2 примітки до Переліку № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Пунктом 1 ст. 39 Закону України "Про позашкільну освіту" зазначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія даного Закону.

Статтею 10 Закону України "Про освіту" передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.

Згідно статті 5 Закону України "Про дошкільну освіту" систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

В силу вимог статей 16, 18 Закону Української РСР "Про народну освіту" від 28.06.1974 року, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади.

Дитячі дошкільні заклади організуються виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Відповідно до статей 16, 27 Закону Української РСР "Про освіту" від 23.05.1991 року, навчально-виховні заклади створюються державними, кооперативними, громадськими організаціями, підприємствами, установами, приватними особами відповідно до соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них і при наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів.

Дошкільними виховними закладами є: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки, школи-садки та інші.

Відповідно до статей 10, 13 Конституції УРСР від 20 квітня 1978 року основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Основу особистої власності громадян України становлять трудові доходи.

Статті 11, 12 Конституції УРСР визначали, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв?язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави. При цьому, власністю колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об?єднань є засоби виробництва та інше майно, необхідне їм для здійснення статутних завдань.

Таким чином, в період роботи позивача в дитячому садку на посаді вихователя, завідуючої дитячого садочка визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи та інші кооперативні організації відносились до соціалістичної власності, а не до особистої. У вказаний період діяла Конституція УРСР від 20 квітня 1978 року.

Комунальна власність як самостійна форма власності в Україні з?явилася з ухваленням 28 червня 1996 року Конституції України, стаття 41 якої містить положення про три форми власності в Україні - державну, комунальну та приватну.

Зважаючи на те, що в період роботи позивача на посаді вихователя дитячого садка в колгоспі та інші кооперативні організації відносились до соціалістичної, а після 28.06.1996 року до комунальної власності, вказаний період її роботи прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 року у справі №466/2943/17, якою передбачено, що робота позивач вихователем дошкільної групи колгоспу є прирівняною до роботи в державних комунальних закладах дошкільної освіти.

Разом з тим, відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1996 року позивач з:

- 01.08.1988 року працювала на посаді вихователя дитячого садка в колгоспі «Вперед» с. Сьомаки (запис 2);

- 20.03.1990 року у зв`язку з розподілом колгоспу «Вперед» с. Сьомакина прийнята на роботу вихователем дитячого садка в колгоспі "Зоря" с. Білий рукав (запис 3);

- 07.09.1996 року переведена на посаду завідувач дитячого садка (запис 4);

- дошкільний навчальний заклад передано з балансу ТОВ "Зоря" в комунальну власність в Сьомаківську сільську раду (запис 5);

- 04.02.2002 року звільнена з посади Білорукавського дошкільного навчального закладу.

Факт реорганізації підтверджується історичною довідкою №1673 від 06.11.2023 року.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що період роботи позивача з 01.08.1988 року по 06.09.1996 року та з 07.09.1996 року по 04.02.2002 року на посаді вихователя та завідуючої дитячого садка має бути зарахований до її спеціального стажу.

Щодо вимоги про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З урахуванням викладеного, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 09.01.2024 року.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, тому сплачений при зверненні до суду судовий збір, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 47 від 15.01.2024 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із 09.01.2024 року, зарахувавши до її спеціального стажу періоди роботи з 01.08.1988 року по 06.09.1996 року, з 07.09.1996 року по 04.02.2002 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014, ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014, )

Відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович