Справа № 260/1894/24
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/1894/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (8800, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а, ), в якому просив суд: "1. Заяву про забезпечення позову задовольнити (додається); 2. Справу розглянути в порядку загального провадження за участі позивача в судовому засіданні; 3. Вийти за межі позовних вимог; 4. Допитати позивача як свідка щодо сплати безпосередньо кредитору ОСОБА_2 9600 доларів США із загальної суми заборгованості в розмірі 52000 дол. США; 5. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області № 42 (№ 013143) від 27.02.2024 р. про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 строком на 3 роки; 6. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Закарпатській області повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відкликання доручення Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області від 27.02.2024 р. про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 строком на 3 роки; 6. Стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року було відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі.

22 березня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про його допит як свідка.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем прийняте Рішення про заборону в`їзду йому в Україну, у зв`язку з наявністю заборгованості перед кредитором ОСОБА_2 .. Звертав увагу суду на те, що станом на сьогодні позивач частково здійснив погашення заборгованості в сумі 9600 доларів США безпосередньо кредитору ОСОБА_2 .. З огляду на наведене вище, вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке рішення порушує право останнього на в`їзд в України, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

До суду надійшов відзив, у якому представник відповідача вказав, що законодавцем чітко визначено підстави для прийняття рішення органом міграційної служби щодо заборони в`їзду іноземцям на територію України терміном на 3 роки. Відтак, наголошував на тому, що у посадових осіб відповідача були всі законні підстави для прийняття рішення щодо заборони в`їзду позивачеві на територію України, оскільки з таким клопотанням звернувся приватний виконавець, у зв`язку із наявністю у іноземця невиконаних майнових зобов`язань перед фізичною особою. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 16 лютого 2024 року приватний виконавець Лукеча О.В. підготував подання про встановлення заборони позивачеві в`їзду в Україну. Зі змісту подання вбачається, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 72041994 з примусового виконання, ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року у справі № 308/8072/20, якою передбачено сплату позивачем 52000 доларів США (1442641,2 грн) на користь ОСОБА_2 Виконавець зазначив, що позивач має борг в розмірі 52000 доларів США. В поданні приватний виконавець просив тимчасово заборонити позивачу як боржнику у виконавчому провадженні в`їзд в Україну до виконання зобов`язання згідно зазначеної ухвали (а.с.а.с 13-16).

27 лютого 2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області прийнято рішення № 42 про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 строком на 3 роки (а.с.а.с. 17-19).

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлено, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій-п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Таким чином, норма Закону прямо забороняє в`їзд на територію України іноземцю, який не виконав рішення суду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно до статті 77 частини 1 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону. Статтею 77 частиною 2 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у разі невиконання зазначеними в частині першій цієї статті особами рішень виконавець звертається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону з поданням про заборону в`їзду в Україну чи видворення за межі України таких осіб відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235 (далі по тексту Інструкція).

Пунктами 4-6 Інструкції передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Таким чином, рішення про заборону в`їзду в Україну приймається на підставі обґрунтованого звернення та після отримання даних, які обґрунтовують необхідність такої заборони.

Системний аналіз наведено вище в контексті встановлених обставин в справі дає суду підстави дійти висновку про те, що за умови звернення приватного виконавця та наявності у іноземця невиконаних майнових зобов`язань перед фізичною особою у органу міграційної служби є всі законні підстави для прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України іноземцю на підставі статті 13 частини 1 абзацу 6 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі подання приватного виконавця Лукечі Олександра Васильовича, у зв`язку з невиконанням позивачем ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року у справі № 308/8072/20, якою передбачено сплату 52000 доларів США (1442641,2 грн) на користь ОСОБА_2 ..

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відтак, суд зазначає, що твердження позивача щодо безпідставності оскаржуваного рішення є необґрунтованими.

Враховуючи не виконанням позивачем ухвали суду, за яке статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачена заборона в`їзду в Україну, відповідачем правомірно винесено рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України терміном на три роки.

Звертаючись до суду, аргументи позивача зводились до того, що на момент складення подання позивач сплатив 9600 доларів США безпосередньо кредитору і даний факт повинен бути прийнятим органом міграційної служби та скасовано рішення про заборону йому в`їзду на територію України.

Надаючи оцінку доводам позивача суд зазначає, що контроль за виконанням виконавчих листів, звернутих до примусового виконання у відповідні строки покладений на відповідного державного чи приватного виконавця (стаття 18 частина 3 пункт 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, здійснення платежів у рахунок погашення боргу повністю або частково, одноразово чи періодично повинні бути скеровані до відповідного (приватного) виконавця, на виконанні якого знаходиться відповідний виконавчий лист.

Отже, лише за умови звернення, зокрема, приватного виконавця з клопотанням про скасування заборони в`їзду іноземцю з підстав добровільного виконання боржником своїх зобов`язань, орган міграційної служби зобов`язаний буде вжити заходів щодо скасування обмежувальних заходів по відношенню до іноземця, в тому числі і заборону в`їзду на територію України строком на три роки.

Підсумовуючи наведе вище в сукупності з урахуванням норм наведених приписів законодавства, з огляду на правомірність рішення відповідача, суд дійшов висновку, що приймаючи таке рішення, відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та на підставі Закону.

Інші доводи позивача, не спростовують наведених вище висновків суду.

У контексті оцінки аргументів учасників справи, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи адміністративного позову отримали достатню оцінку.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (8800, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12а, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко