Справа № 990SСGС/4/23
Суддя: Власов Юрій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л., Ступак О. В. щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі № 990SCGC/4/23 (провадження № 11-202сап23), ухваленої за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 21 листопада 2023 року № 1077/0/15-23 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 1110/2дп/15-21 від 24 травня 2021 року про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»
Стислий виклад історії справи
1. Рішенням Другої Дисциплінарної палати від 24 травня 2021 року № 1110/2дп/15-21 суддю Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця. Дисциплінарний орган Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) встановив у діях судді ОСОБА_1 склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), а саме безпідставне затягування чи невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви протягом розумного строку.
2. Зокрема, Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 внаслідок недбалості не вжила заходів щодо своєчасного розгляду заяви про самовідвід та безпідставно затягнула її розгляд всупереч розумному та об`єктивно потрібному для розгляду цієї заяви строку, а відтак вчинила дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.
3. Рішенням ВРП від 21 листопада 2023 року № 1077/0/15-23 вказане рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 24 травня 2021 року № 1110/2дп/15-21 про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.
4. ВРП зазначила, що надані показники підтверджують аргументи скарги адвоката Кравця Р. Ю. про суттєве навантаження судді ОСОБА_1 , однак не спростовують факту необхідності дотримання суддею строків розгляду справ, як і відсутності складнощів у процедурі реалізації під час розгляду заяви судді про самовідвід, а тривале затягування її розгляду, зокрема у кримінальному провадженні, позбавляє учасників справи (обвинувачених, потерпілих) права на справедливий суд та здійснення правосуддя у розумні строки.
5. Проаналізувавши розгляд ОСОБА_1 заяв про самовідвід суддів у відповідний період, ВРП дійшла висновку про неврахування цією суддею черговості надходження справ та вибірковий підхід до їх розгляду.
6. У зв`язку із цим ВРП резюмувала, що рівень навантаження судді, з урахуванням встановлених під час розгляду дисциплінарної справи та під час попередньої перевірки скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП обставин (у тому числі зважаючи на факт призначення суддею схожих за предметом справ до розгляду без дотримання черговості), не є визначальним чинником, який зумовив встановлені Дисциплінарною палатою порушення та об`єктивно унеможливлював належне виконання суддею ОСОБА_1 покладених на неї обов`язків, не може бути взятий до уваги як такий, що виключає дисциплінарну відповідальність судді.
7. Урахувавши характер дисциплінарного проступку, його наслідки, ступінь вини судді, її позитивну характеристику, відсутність дисциплінарних стягнень, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, ВРП погодилася з рішенням Дисциплінарної палати про те, що застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця є пропорційним вчиненому внаслідок недбалості дисциплінарному проступку.
8. Не погодившись із рішенням ВРПвід 21 листопада 2023 року № 1077/0/15-23, ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на це рішення.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
9. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі № 990SCGC/4/23 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення ВРП від 21 листопада 2023 року № 1077/0/15-23 - без змін.
10. Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Вищу раду правосуддя».
11. Також зважаючи на встановлені обставини справи, зокрема на те, що попри значне навантаження заява про самовідвід судді Оболонського районного суду міста Києва Дев`ятка В. В. не була розглянута суддею ОСОБА_1 упродовж пів року, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками ВРП, викладеними у спірному рішенні, згідно з якими суддя ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ. На думку Великої Палати Верховного Суду, дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця застосоване до ОСОБА_1 з урахуванням характеру дисциплінарного проступку, наслідків його вчинення, позитивної характеристики судді та інших обставин, що мають значення для справи.
Причини незгоди з постановою Великої Палати Верховного Суду
12. Вимушені не погодитись зі сформульованими у цій постанові висновками Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.
14. Зокрема, заява судді Дев`ятка В. В. про самовідвід від розгляду вказаного кримінального провадження надійшла до провадження судді ОСОБА_1. 20 серпня 2019 року і була призначена до розгляду на 30 серпня 2019 року.
15. Відповідно до довідки від 30 серпня 2019 року за підписом секретаря судового засідання зазначену заяву про самовідвід знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді ОСОБА_1. в розгляді кримінального провадження № 1-кп/756/163/19 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296, частиною першою статті 345 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
16. Наступне судове засідання для вирішення заяви судді Дев`ятка В. В. про самовідвід призначено на 16 вересня 2019 року.
17. 16 вересня 2019 року заяву знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді ОСОБА_1 у розгляді кримінального провадження № 1-кп/756/986/19 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.
19. 24 вересня 2019 року заяву знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1. у відпустці.
20. Наступне судове засідання для вирішення заяви судді Дев`ятка В. В. про самовідвід від розгляду вказаного кримінального провадження призначено на 09 жовтня 2019 року.
21. 09 жовтня 2019 року судове засідання у справі № 756/5773/19 відкладено до розгляду заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката Пілявіна Г. В. про відвід судді ОСОБА_1.
22. Суддю ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для реєстрації та автоматизованого розподілу заявленого головуючому судді відводу, оскільки нормами Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду не передбачені реєстрація та розгляд заяв про відвід у межах розгляду заяви про відвід (самовідвід). Заяву про відвід передано судді ОСОБА_1 для приєднання до матеріалів справи.
23. Розгляд заяви судді Дев`ятка В. В. про самовідвід від розгляду вказаного кримінального провадження призначено на 07 листопада 2019 року.
24. 07 листопада 2019 року заяву судді Дев`ятка В. В. про самовідвід знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді ОСОБА_1. в іншому провадженні.
26. 03 грудня 2019 року заяву знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1. в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні № 1-кп/756/1265/19 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.
27. Наступне судове засідання для вирішення заяви судді Дев`ятка В. В. про самовідвід призначено на 17 грудня 2019 року.
28. 17 грудня 2019 року судове засідання у справі № 756/5773/19 відкладено до розгляду заяви обвинуваченої ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1.
29. Того ж дня керівник апарату Оболонського районного суду міста Києва листом повідомив суддю ОСОБА_1 та обвинувачену ОСОБА_6 про відсутність підстав для реєстрації та автоматизованого розподілу заявленого головуючому судді відводу, заяву про відвід передано головуючому судді для приєднання до матеріалів справи.
31. 21 січня 2020 року заяву судді Дев`ятка В. В. про самовідвід знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_1. у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні № 1-кп/756/691/20 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України.
32. Наступне судове засідання для вирішення заяви судді Дев`ятка В. В. про самовідвід призначено на 05 лютого 2020 року.
33. 05 лютого 2020 року заяву знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді ОСОБА_1 у розгляді кримінального провадження № 1-кп/756/318/20 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307, частиною третьою статті 309 КК України.
35. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1. від 27 лютого 2020 року заяву судді Оболонського районного суду міста Києва Дев`ятка В. В. про самовідвід від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволено. Матеріали вказаного кримінального провадження (справа № 756/5773/19) передано для виконання вимог частини другої статті 35 КПК України.
36. Зважаючи на ці обставини, Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1. внаслідок недбалості не вжила заходів щодо своєчасного розгляду заяви про самовідвід та безпідставно затягнула її розгляд всупереч розумному та об`єктивно потрібному для розгляду цієї заяви строку, а відтак вчинила дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.
37. Друга Дисциплінарна палата ВРП застосувала до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця.
38. Залишаючи без змін вказане рішення її Другої Дисциплінарної палати, ВРП взяла до уваги статистичні показники роботи судді ОСОБА_1 (згідно з якими: за період із 20 серпня до 31 грудня 2019 року до провадження судді ОСОБА_1. надійшло 699 справ та матеріалів, з них: у порядку кримінального провадження - 491 справа та матеріал, справ про адміністративні правопорушення - 208; розглянуто справ та матеріалів - 714, з них в порядку кримінального провадження - 72 справи та 429 матеріалів, а також 213 справ про адміністративні правопорушення; за період з 01 січня до 27 лютого 2020 року до провадження судді ОСОБА_1. надійшли 281 справа та матеріал, з них: у порядку кримінального провадження - 159 справ та матеріалів, справ про адміністративні правопорушення - 122; розглянуто 221 справу та матеріал, а саме в порядку кримінального провадження - 15 справ та 119 матеріалів, а також 106 справ та 1 матеріал про адміністративні правопорушення) та зазначила, що вони підтверджують аргументи скарги адвоката Кравця Р. Ю. про суттєве навантаження судді ОСОБА_1 , однак не спростовують факту необхідності дотримання суддею строків розгляду справ, як і відсутності складнощів у процедурі реалізації під час розгляду заяви судді про самовідвід, а тривале затягування її розгляду, зокрема у кримінальному провадженні, позбавляє учасників справи (обвинувачених, потерпілих) права на справедливий суд та здійснення правосуддя у розумні строки.
39. Водночас ВРП звернула увагу на те, що в провадженні судді ОСОБА_1 у той самий період перебували інші заяви про відвід (самовідвід), які розглядались у короткі строки, у зв`язку із чим дійшла висновку про неврахування цією суддею черговості надходження справ та вибірковий підхід до їх розгляду.
40. Велика Палата Верховного Суду погодилась із вказаною позицією ВРП про те, що укомплектованість суду суддями лише на 41 % та значне навантаженням судді ОСОБА_1 не є визначальним чинником, який зумовив встановлені Дисциплінарною палатою порушення та об`єктивно унеможливлював належне виконання суддею ОСОБА_1 покладених на неї обов`язків, а тому він не може бути взятий до уваги як такий, що виключає дисциплінарну відповідальність судді.
41. Вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду поверхово підійшла до оцінки надмірного навантаження судді та його впливу на можливість вчасного розгляду судових справ.
Міжнародне та національне правове регулювання, дотичне до питання щодо визначення розумних строків розгляду судових справ
42. У пункті 26 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судді повинні виконувати свої функції зі старанністю та розумною швидкістю. Для цього, звісно, вони повинні бути забезпечені необхідними приміщеннями, обладнанням та помічниками. За таких умов, судді повинні бути свідомі своїх обов`язків та виконувати їх згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з метою прийняття рішення упродовж розумного терміну.
43. Також у пункті 62 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов?язки 2010 року зазначено, що судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного терміну.
44. Разом з тим, ще у 1986 році Комітетом Міністрів Ради Європи було прийнято Рекомендацію № R (86) 12 державам-членам щодо заходів з попередження і зменшення надмірного робочого навантаження в судах, у якій Комітет Міністрів зазначив про зростання кількості справ, які направляються на розгляд судів, що може перешкоджати праву кожного на публічний судовий розгляд упродовж розумного терміну, а також про необхідність скорочення будь-якого надмірного робочого навантаження на суди задля покращання якості відправлення правосуддя, для досягнення чого, з-поміж іншого, рекомендував державам-учасницям переглядати через регулярні проміжки часу компетенцію різних судів у плані обсягу і характеру позовів, які ними розглядаються, задля рівномірного розподілу робочого навантаження.
45. Статтею 19 Закону № 1402-VІІІ визначено повноваження ВРП та Державної судової адміністрації (далі - ДСА) щодо визначення кількості суддів з урахуванням судового навантаження та в межах видатків, передбачених у Державному бюджеті України на утримання судів та оплату праці суддів.
46. Рішенням Ради суддів України від 09 червня 2016 року № 46 було затверджено рекомендовані показники середніх витрат часу на розгляд справ та коефіцієнтів складності справ за категоріями для суддів місцевих та апеляційних судів. Згідно із вказаними показниками розраховано середні витрати часу на розгляд справ, відповідно до яких тривалість розгляду може становити від 0,2-0,4 години (питання про видачу наказу, інші справи про адміністративні правопорушення) до 20 годин (кримінальні справи за обвинуваченням осіб у скоєнні тяжкого злочину).
47. На підставі зазначених показників ДСА розрахувала кількість модельних справ для кожного суду за даними 2016 року (відповідно до Положення про порядок планування видатків судів на основі очікуваного результату модельна справа - це судова справа з умовним строком її розгляду протягом 8-годинного робочого дня). З метою приведення всіх справ і матеріалів, що надійшли до суду, до єдиного показника - модельної справи було використано дані обліково-статистичних карток на справи та матеріали, які містяться в центральній базі даних. Результативний показник для планування на основі результату видатків споживання на 2017 рік «Модельне навантаження на суддю» становив 183 модельні справи на 1 суддю на рік. Шляхом ділення запланованої кількості вирішених модельних справ на показник «Модельне навантаження на суддю» було визначено оптимальну (нормативну, модельну) кількість суддів для кожного суду (інформація взята зі Щорічної доповіді Вищої ради правосуддя за 2017 рік «Про стан забезпечення незалежності суддів»).
48. Протягом 2019 року органами суддівського врядування і самоврядування проводились дослідження щодо визначення нових нормативів часу на розгляд судових справ різних категорій з урахуванням змін, внесених до процесуального законодавства. Крім того, Національною школою суддів України (далі - НШСУ) було проведено індивідуальне вибіркове контрольне опитування серед 80 суддів-тренерів/суддів, які співпрацюють з НШСУ. Опитування стосувалось мінімальної кількісті справ, які може об`єктивно розглянути суддя місцевого загального суду за рік, середнього фактичного строку розгляду справи / провадження суддею місцевого загального суду, який має бути закладений при розрахунках навантаження, та коефіцієнтів, які необхідно застосовувати для визначення мінімальної кількості справ, яку може розглянути суддя місцевого загального суду, - все це за умов нормального (ненадмірного) навантаження протягом робочого часу. За результатами опитування найбільші відсотки набрали позиції: мінімальна кількість справ - 430, середній строк розгляду справи - 60 днів, коефіцієнт - кількість підсудних.
49. За результатами проведеної роботи рішенням ВРП від 24 листопада 2020 року № 3237/0/15-20 рекомендовано ДСА та Раді суддів України застосовувати показники середньої тривалості розгляду судових справ при ухваленні рішень та здійсненні заходів з питань організаційного забезпечення діяльності судів. Так, відповідно до вказаних показників середній час, необхідний для розгляду місцевими загальними судами судових справ становить: кримінальні провадження - 547 хв, досудового розслідування (слідчі судді) - 91 хв, адміністративного судочинства - 379 хв, цивільного судочинства - 287 хв, адміністративні правопорушення - 130 хв, окремі процесуальні питання - 99 хв.
50. Указані показники напряму стосуються не лише кількісних, але і якісних характеристик діяльності судді. Забезпечення сторонам у справі можливості бути присутніми в судовому засіданні та висловити свої міркування щодо предмета спору, забезпечення ретельного дослідження доводів сторін з метою ухвалення справедливого судового рішення, як того вимагає Конвенція та національне законодавство, унеможливлює скорочення часу розгляду судових справ з метою збільшення обсягу розглянутих справ.
51. Так, наприклад, у пункті 26 Висновку № 11 (2008) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про якість судових рішень зазначено, що ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення судового слухання та іншими факторами щодо якості, пов`язаними з правом на справедливий суд, яке гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну злагоду та правову визначеність, то, попри очевидну необхідність враховувати строки розгляду справ, слід також зважати й на інші фактори. КРЄС вважає доречним звернутися до Висновку № 6 (2004), у якому підкреслюється, що «якість» судочинства не можна ототожнювати з простою «продуктивністю». Якісний підхід повинен також брати до уваги здатність судової системи відповідати вимогам, які до неї висуваються, з урахуванням загальних цілей системи, серед яких швидкість судової процедури є лише одним з елементів.
52. Здійснення суддями правосуддя в умовах надмірного навантаження призводить до логічних і очікуваних наслідків щодо недотримання вимог процесуального закону в частині строків розгляду судових справ.
53. Про надмірне навантаження суддів, особливо в судах першої інстанції, постійно наголошується у щорічних доповідях ВРП. Так, у першій Щорічний доповіді за 2017 рік вказано, що за інформацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, станом на початок 2016 року штатна кількість суддівських посад у судах України становила 9071, а фактична - 7679. Станом на кінець 2017 року їх кількість становила 8437 та 5855 відповідно, і ці показники є досить критичними. Протягом майже 2 років фактична кількість суддів зменшилась на 1828 осіб (24 %).
54. У Щорічній доповіді за 2020 рік зауважено, що при визначеній граничній чисельності суддів апеляційних та місцевих судів - 7039 фактична чисельність суддів станом на 01 січня 2021 року становила 5191, кількість вакантних посад суддів - 1867. При цьому за дев`ять місяців 2020 року лише до судів першої інстанції надійшло 2 344 423 справи і матеріали. За таких обставин в умовах дефіциту суддівських кадрів середнє навантаження одного судді такого суду становить більш ніж 700 справ, а в деяких судах - понад 2 000 справ. Упродовж останніх років навантаження на місцеві загальні суди в умовах кадрового суддівського дефіциту збільшується. З огляду на постійне зростання судового навантаження і, як наслідок, збільшення строків розгляду справ потреба у суддях є надзвичайно гострою.
55. У Висновку № 2 (2001) до уваги Комітету міністрів Ради Європи про фінансування та управління судами в контексті ефективності судової влади та статті 6 Конвенції КРЄС вказувала, що існує очевидний зв`язок між фінансуванням та управлінням судами, з одного боку, та принципами Конвенції - з другого: доступ до правосуддя та право на справедливий суд не забезпечуються належним чином, якщо справа не розглядається впродовж розумного строку судом, у якого є необхідне фінансування та ресурси для ефективного виконання своїх обов`язків.
56. Відповідно до пункту 1.6 Європейської хартії про статус суддів 1998 року на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
57. Наразі в Україні, з огляду на постійний дефіцит кадрів у судах, держава не має можливості забезпечити судді належний (помірний) обсяг навантаження. За таких обставин притягнення судді до відповідальності за порушення розумних строків без вагомих на те підстав є впливом на його незалежність під час здійснення правосуддя.
58. Наприклад, у Спільному висновку Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії) щодо законопроекту «Про судоустрій та статус суддів в Україні» від 16 березня 2010 року CDL-AD (2010) 003 було зауважено, що в усіх випадках, коли Європейський суд з прав людини розглядав твердження про те, що провадження не відбулося впродовж розумного строку в розумінні статті 6 Конвенції, цей орган неодмінно наголошував, що Конвенція зобов`язує держави «організувати свої судові системи в такий спосіб, щоб суди могли дотримуватись усіх вимог, включно із зобов`язанням розглядати справи впродовж розумного строку» (наприклад, рішення у справі Зюссманн проти Німеччини (Sussmann v. Germany) від 16 вересня 1996 року, Reports 1996?IV, пункт 55).
59. Відповідно до пункту 10 Висновку № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року незалежність судової влади є головною метою забезпечення верховенства права та основоположною гарантією справедливого судового розгляду. Незалежність судів є прерогативою, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя.
60. Неодмінною умовою практичної реалізації цього принципу є створення державою таких умов, за яких суддя не мав би обґрунтованих підстав побоюватися несприятливих наслідків для своєї кар`єри у зв`язку з правовою позицією, висловленою у прийнятому рішенні за результатами добросовісного й неупередженого розгляду справи.
61. У висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій.
62. У пункті 2 Резолюції Європейської асоціації суддів (Тронхейм, 27 вересня 2007 року) акцентовано увагу на неприпустимості притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за поданням держави чи незадоволеної сторони, крім випадків, коли його визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину або якщо поведінка судді суперечить встановленим професійним стандартам. Адже якщо це правило не дотримується, суддя змушений виконувати свої обов`язки під постійною загрозою звинувачення, що може, принаймні підсвідомо, вплинути на його рішення.
63. Як зазначено в пункті 3 наведеного міжнародного документа, будь-яка спроба представників законодавчої і виконавчої влади притягнути суддю до дисциплінарної відповідальності за винесення конкретного рішення (якщо відсутнє кримінальне діяння чи пряме нехтування професійними суддівськими стандартами) є невиправданим втручанням у судовий процес і становить пряму загрозу незалежності суддів.
64. Суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності тільки у випадках, коли мала місце негідна його звання поведінка, наслідки якої є настільки серйозними і жахливими, що потребують накладення дисциплінарних стягнень. Цей принцип закріплено в пункті 5 зазначеної вище Резолюції.
Застосування наведеного правового регулювання у дисциплінарному провадженні стосовно судді ОСОБА_1.
65. Визначені на міжнародному рівні засадничі умови притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності в цілому підтримуються ВРП. Так, відповідно до сталої практики ВРП сам факт порушення строку розгляду справи не може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді, оскільки такою підставою відповідно до пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІє саме безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
66. Однак вважаємо, що у цій справі ні Друга Дисциплінарна палата, ні ВРП не дослідили належним чином питання стосовно того, чи мало місце безпідставне затягування суддею ОСОБА_1 розгляду заяви про самовідвід та невжиття нею заходів для її розгляду в більш короткий строк.
67. Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження за безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень.
68. Згідно із частинами першою - третьою статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.
69. Порядок вирішення питання про відвід врегульований у статті 81 КПК України, згідно з приписами якої у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.
70. Отже, строк вирішення питання про відвід у КПК України не встановлений, тому суддя має керуватися загальними нормами статті 28 цього Кодексу про розумні строки, у частині першій якої вказано, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
71. Під час розгляду дисциплінарного провадження Друга Дисциплінарна палата ВРП встановила, що заяву судді Дев`ятка В. В. про самовідвід передано до провадження судді ОСОБА_1. 20 серпня 2019 року; незважаючи на характер справи та її незначну складність, цю заяву суддя ОСОБА_1. розглянула лише 27 лютого 2020 року, тобто через шість місяців, при цьому судді знадобилось лише 37 хвилин для розгляду заяви слідчого судді Дев`ятка В. В. про самовідвід.
72. На цій підставі Друга Дисциплінарна палата ВРП виснувала про те, що суддя ОСОБА_1. не розглянула заяву про самовідвід судді Дев`ятка В. В. у розумний і об`єктивно потрібний для розгляду цієї заяви строк, тобто не вжила заходів щодо своєчасного розгляду вказаної заяви, із чим погодилися ВРП та Велика Палата Верховного Суду.
73. Проте у своїй скарзі суддя вказувала, що з урахуванням своєї завантаженості, особливостей організації роботи Оболонського районного суду міста Києва (пов`язаних з його неповною укомплектованістю суддями), вона вживала належних заходів для того, щоб розглядати справи, заяви, клопотання (у тому числі і заяву судді Дев`ятка В. В. про самовідвід) у найкоротші строки, не надаючи переваги будь-якій зі справ.
74. Суддя ОСОБА_1. стверджувала, що значна тривалість розгляду заяви судді Дев`ятка В. В. була результатом не її винних дій, а об`єктивних обставин щодо неправильної організації судочинства, пов`язаних з кадровою недостатністю та надмірним навантаженням діючих суддів.
75. Так, в Оболонському районному суді м. Києва із штатної чисельності у 29 суддів, фактично здійснювали правосуддя лише 12 суддів, 4 з яких, у тому числі ОСОБА_1 , входили додатково до складу кримінальної колегії, що збільшувало навантаження, оскільки, крім одноособового розгляду справ, суддя також брала участь у колегіальному розгляді справ та мала враховувати можливість організації роботи всієї колегії для здійснення колегіального розгляду справ; якби суддя першочергово вирішувала лише справи одноособового розгляду, то забезпечення колегіального розгляду справ в Оболонському районному суді міста Києва було б неможливим.
76. Якщо у дослідженні НШСУ, проведеному у 2019 році, йшла мова про 430 справ, які в середньому може розглянути суддя місцевого загального суду за умов нормального (ненадмірного) навантаження протягом робочого часу за рік, то для порівняння: з 20 серпня 2019 року по 27 лютого 2020 року у провадження судді ОСОБА_1. надійшли 1025 справ і матеріалів; за 133 робочі дні цього періоду було розглянуто 1000 справ і матеріалів (що в 10 разів перевищує середнє навантаження, зазначене НШСУ). Суддя зауважує, що загалом у вказаний період в її провадженні перебувало 1441 справа і матеріал, а отже, для того, щоб призначити їх усі хоча б 1 раз протягом вказаного періоду, вона мала кожний робочий день призначати до розгляду щонайменше 11 справ.
78. Зокрема, 20 серпня 2019 року на суддю ОСОБА_1 було розподілено заяву про самовідвід судді Дев`ятка В. В., а її розгляд призначено у розумний строк - через 10 днів, але розгляд не відбувся через зайнятість в іншому кримінальному провадженні, у якому обвинувачений перебував під вартою, що зумовлювало необхідність більш скорішого вирішення. З подібних причин не відбувся розгляд вказаної заяви й 16 вересня, 07 листопада 2019 року та 05 лютого 2020 року.
79. 09 жовтня 2019 року (тобто менш ніж через 2 місяці від дати надходження) суддя ОСОБА_1. розглядала заяву про самовідвід судді Дев`ятка В. В. і мала можливість вирішити її, якби судді не було заявлено відводу захисником обвинуваченої. Тобто розгляд заяви не було завершено через обставини, що не залежали від волі судді. Така сама ситуація мала місце і 17 грудня 2019 року під час чергового розгляду суддею ОСОБА_1 заяви про самовідвід судді Дев`ятка В. В., їй було заявлено відвід обвинуваченою.
80. Суддя ОСОБА_1. наголошувала, що вживала належні заходи для розгляду заяви судді Дев`ятка В. В. про самовідвід, призначала розгляд кожен місяць, інколи двічі на місяць (загалом 9 разів), 2 рази справа розглядалась, але була відкладена через заявлені судді відводи, 2 рази справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті, 4 рази - через зайнятість судді в розгляді інших справ, у яких обвинувачені перебували під вартою (на відміну від вказаних справ, у справі, де було заявлено самовідвід обвинувачені не перебували під вартою).
81. Проте Дисциплінарна палата ВРП не дослідила, протягом якого періоду часу тривав розгляд тих кримінальних проваджень, через які знімався розгляд заяви про самовідвід, та протягом якого часу суддя перебувала в нарадчій кімнаті, тобто, чи була у судді ОСОБА_1 фізична можливість розглянути вказану заяву в ті дні, на які її було призначено до розгляду.
82. Також Друга Дисциплінарна палата не з`ясовувала, чи мала можливість суддя ОСОБА_1. призначати розгляд заяви про самовідвід судді Дев`ятка В. В. з меншим інтервалом, ніж вона це робила, не надаючи при цьому переваги будь-якій з інших справ.
83. Зазначені два питання, на наше переконання, є ключовими для формування висновку про недбалість та безпідставне затягування розгляду заяви суддею, яка працює в умовах зазначеного вище надмірного навантаження. Не з`ясувавши їх, Друга Дисциплінарна палата ВРП зробила передчасний та необґрунтований висновок про те, що суддя ОСОБА_1. внаслідок недбалості не вжила заходів щодо своєчасного розгляду заяви про самовідвід та безпідставно затягнула її розгляд всупереч розумному та об`єктивно потрібному для розгляду цієї заяви строку.
84. У рішенні від 01 лютого 2021 року у справі № 173/2дп/15-21 Друга Дисциплінарна палата ВРП визначила критерії, які необхідно враховувати при вирішенні питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Зокрема вказала, що враховуючи формулювання складів дисциплінарних проступків у відповідній нормі Закону, для встановлення наявності у поведінці судді ознак зазначених проступків важливо встановити очевидну безпідставність недотримання визначених законом процесуальних строків, а не лише сам факт їх недотримання. Недотримання визначених законом строків вчинення дій чи прийняття рішень може бути підставою дисциплінарної відповідальності судді, якщо для цього не було жодних об`єктивних причин (підстав), а зумовлено протиправною винною бездіяльністю судді.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.
Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі по собі строки вчинення певних дій поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають вирішального значення.
85. Водночас зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що Друга Дисциплінарна палата ВРП не з`ясувала належним чином конкретні причини, умови та обставини, через які суддя ОСОБА_1. не вжила заходів щодо своєчасного розгляду заяви про самовідвід.
86. ВРП та Велика Палата Верховного Суду підтримали вказаний висновок дисциплінарного органу, повторивши його формулювання, належним чином не пересвідчившись у тому, чи має він під собою необхідні фактичні та правові підстави, продемонструвавши непослідовність у застосуванні критеріїв для притягнення суддів до відповідальності на підставі пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
87. ВРП додатково навела три приклади розгляду суддею ОСОБА_1 інших заяв про самовідвід суддів у відповідний період, вказавши на цій підставі про неврахування цією суддею черговості надходження справ та вибірковий підхід до їх розгляду.
89. При цьому ні Другою Дисциплінарною палатою, ні ВРП не встановлено безпідставного перенесення розгляду заяви суддею ОСОБА_1 Так само, на наше переконання, не було встановлено обставин, які б свідчили, що ця заява призначалася до розгляду істотно рідше за інші подібні заяви.
90. Визначальним фактором для встановлення дисциплінарним органом наявності в діях судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, є саме безпідставність недотримання строків розгляду справи (заяви). Виявлення лише факту недотримання строку розгляду справи (заяви) не є безумовним свідченням наявності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
91. Наведене узгоджується з висновком, зробленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 лютого 2022 року (провадження № 11-442сап20), відповідно до якого «обов`язковою умовою для встановлення у діях судді ознак невжиття заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, є встановлення обставин, які свідчать, що таке мало місце у зв`язку з безпідставним невчиненням суддею дій, спрямованих на забезпечення їх розгляду протягом строку, передбаченого законом».
92. З огляду на встановлені у цій справі обставини, вважаємо, що тривалість розгляду суддею ОСОБА_1 заяви іншого судді про самовідвід від розгляду кримінального провадження обумовлена об`єктивними обставинами, тобто такими, які не залежали від волі та поведінки судді.
93. Тому, на нашу думку, у Великої Палати Верховного Суду були всі підстави для задоволення скарги та скасування рішення ВРП від 21 листопада 2023 року № 1077/0/15-23 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 1110/2дп/15-21 від 24 травня 2021 року про притягнення судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності».
Судді Ю. Л. Власов