Справа № 560/20855/23
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

03 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Дубина Н.Ю. представника позивача - Лотоцької О.Б. представника відповідача - Ленчика В.М.
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора , Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними і скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 4 від 01 листопада 2023 року про неуспішне проходження прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 атестації та наказ Офісу Генерального прокурора від 20 листопада 2023 року № 1293ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 22 листопада 2023 року на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») є протиправними, безпідставними, необґрунтованими та підлягають скасуванню. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача наголосив на тому, що оскаржуваний наказ про звільнення прийнято належним суб`єктом у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

05.02.2024 представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд при розгляді адміністративної справи врахувати уточнені позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 4 від 01 листопада 2023 року про неуспішне проходження прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 20 листопада 2023 року № 1293ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 22 листопада 2023 року на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»);

- поновити ОСОБА_1 в Офіс Генерального прокурора на посаді, рівнозначній прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 листопада 2023 року по день ухвалення рішення судом;

- звернути до негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року заяву представника позивача про уточнення позовних прийнято до розгляду.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність вказаних відповідачем у відзиві на позов тверджень.

Протокольною ухвалою суду від 04.03.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві, вважає, що відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, просив у задоволенні позову відмовити.

03.04.2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Ухвалою від 11 квітня 2024 року виправлено описку допущену в резолютивній частині короткого рішення по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

З 05 листопада 2002 року по 24 грудня 2019 року позивач працював на прокурорсько-слідчих та адміністративних посадах в органах прокуратури України. З 11.03.2015 працював в Генеральній прокуратурі України. 13 грудня 2018 року призначений на посаду прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому), Управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

09 жовтня 2019 року позивач подав заяву, у якій просив перевести його на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

За результатами проходження тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора та за результатами проходження тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивач набрав кількість балів, що перевищувала прохідний бар`єр (відповідно 83 бали та 114 балів). У результаті цього, з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, ОСОБА_1 допущено до етапу проведення співбесіди.

Рішенням Четвертої кадрової комісії від 19 грудня 2019 року позивача визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Згідно з вищезазначеним рішенням комісія під часі проведення співбесіди з`ясувала обставини, які свідчили про невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, а саме: 1. на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної компетентності у зв`язку з неправильним вирішенням практичного завдання, оскільки вказано на помилкову кваліфікацію діяння, що потягло за собою хибну аргументацію незаконності ухвали суду і помилкове визначення підстав для оскарження; 2. на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з участю в інциденті в 2016 році за участі працівників Національного антикорупційного бюро України; 3. на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з проведенням обшуку і поводженням з речовими доказами, на що було вказано у висновку службового розслідування у 2017 році, що створило умови для зникнення доказів.

Наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2125ц, на підставі рішення четвертої кадрової комісії № 18 від 19.12.2019 про неуспішне проходження атестації, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24.12.2019.

Не погодившись із зазначеним рішенням кадрової комісії та наказом про звільнення, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 560/215/20 задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, визнано протиправним та скасовано рішення четвертої кадрової комісії від 19.12.2019 про неуспішне проходження атестації; визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019. № 2125ц про звільнення; поновлено ОСОБА_1 з 24.12.2019 на посаді прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України або рівнозначній посаді в органах прокуратури України. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2019 по 01.10.2020 у сумі 1109062,05 грн. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 560/215/20 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 560/215/20 скасовано в частині поновлення та визначення дати поновлення позивача на посаді та визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних-правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 01.10.2020 у сумі 291762,05 грн. В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 560/215/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 560/215/20 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року, в не скасованій постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року частині, залишено без змін. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року змінено в частині мотивів, виклавши їх у редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року залишено без змін.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 та постанови Верховного Суду від 21.07.2022 справі № 560/215/20 наказом Офісу Генерального прокурора від 24.03.2023 № 403ц позивача поновлено на посаді прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 24.03.2023 № 405ц позивачу тимчасово визначено робоче місце в Департаменті нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора за адресою: вул. Князів Острозьких, 8, м. Київ.

Після поновлення на посаді прокурора, відповідно до підпункту 4 п.7 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 113-ІХ, п. 32 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора 03.10.2019 № 221 позивач підлягав атестації з етапу співбесіди.

Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід на 01.11.2023 з метою виявлення відповідності прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України вимогам професійної компетентності, професійної етики і доброчесності, оприлюдненого на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

За підсумками проведення співбесіди, кадровою комісією Офісу Генерального прокурора прийнято рішення від 01.11.2023 № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації».

Згідно тексту рішення від 01.11.2023 № 4 судом встановлено, що комісією визначено обставини, що свідчать про невідповідність ОСОБА_1 вимогам щодо професійної компетентності, професійної етики та

доброчесності прокурора, зокрема:

п. 3.1 рішення - «Допущені порушення при проведенні слідчих (розшукових) дій та щодо зберігання речових доказів.

Для проведення співбесіди Комісії надано на вивчення матеріали Генеральної інспекції щодо ОСОБА_1 .

В матеріалах міститься висновок службового розслідування щодо ОСОБА_1 та інших осіб, яке проводилося за фактом можливого заподіяння працівниками прокуратури тілесних ушкоджень двом працівникам НАБУ від 18.11.2016. Відповідно до вказаного висновку, беручи до уваги, що в ході службового розслідування вичерпано всі можливості для підтвердження чи спростування факту заподіяння 12.08.2016 працівниками Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки тілесних ушкоджень двом працівникам НАБУ, а також законності їх перебування більше 8 годин в приміщенні прокуратури, а наявність або відсутність у діяннях працівників вказаного Департаменту ознак кримінальних правопорушень можна встановити лише слідчим шляхом в ході розслідування кримінального провадження № 0001715 від 24.06.2016, матеріали необхідно спрямувати до Головного слідчого управління Служби безпеки України.

Питання про притягнення працівників Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки до відповідальності вирішити за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0001715 від 24.06.2016.

Наразі інформація про результати розслідування відсутня, водночас під час співбесіди ОСОБА_1 підтвердив, що був на місці події, а в подальшому викликався на допит до СБУ та надавав показання в провадженні.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 18.10.2017 проведено службове розслідування порушень вимог законодавства у кримінальному провадженні № 0002844. Розслідуванням установлено, що постановою заступника Генерального прокурора від 15.02.2016 визначено підслідність за Департаментом та призначено старшим групи ОСОБА_1 .

Установлено, що досудове слідство здійснено на вкрай низькому рівні. Замість вжиття відповідних заходів для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, збирання належних і допустимих доказів, розслідування звелося лише до хаотичних обшуків, вилучення майна і грошових коштів.

На підставі ухвал слідчих суддів з 16.01.2016 по 15.04.2016 слідчими ГСУ Департаменту 07 проведено щонайменше 18 обшуків, у тому числі ОСОБА_1 проведено обшук 16.01.2016 по АДРЕСА_2 , під час якого вилучено майно, а також предмет, схожий на автомат.

Усупереч пунктів 10, 21, 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №11047, будь-яке вилучене майно, грошові кошти до книги обліку речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження не внесено, грошові кошти на депозитний рахунок не передано.

Після завершення обшуків, без належних правових підстав, за відсутності договорів, передавали вилучене майно невідомим особам, їх особистості належним чином не встановлювали, не перевіряли, дані цих осіб, місце зберігання речових доказів до протоколів обшуків не вносилися.

Опитаний працівник прокуратури ОСОБА_2 пояснював, що грошові кошти він передавав ОСОБА_1 або ОСОБА_3 і що за словами останніх вони зберігалися у сейфі ОСОБА_3 . На початку квітня за вказівкою ОСОБА_1 він підготував клопотання про арешт цих коштів.

Працівник прокуратури ОСОБА_4 повідомляв, що гроші йому надав ОСОБА_1 для їх огляду, після якого він ці гроші разом з протоколом обшуку повернув ОСОБА_1 .

Водночас вказані кошти відсутні і їх місцезнаходження невідоме.

Відповідно до висновку службового розслідування визнано, що відомості які стали підставою для його проведення, знайшли своє підтвердження.

За допущені порушення ОСОБА_1 підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності, водночас враховано, що з часу вчинення ним дисциплінарного проступку минуло більше року.

Під час співбесіди ОСОБА_1 підтвердив Комісії, що речові докази в кримінальному провадженні він зберігав у себе в кабінеті або передавав іншим колегам. Причиною вказав відсутність на той час спеціально облаштованих приміщень. Проте ОСОБА_1 не зміг пояснити тривалий час перебування речових доказів на зберіганні в порушення визначених Порядком вимог та без реєстрації в книзі обліку. Також ОСОБА_1 не зміг пояснити, куди зникли вилучені під час обшуку кошти.»;

п. 3.2 рішення - «Не відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

Згідно із наявною у Комісії інформацією, теща ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 12.06.2020 набула у власність дві квартири у передмісті Києва (с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області): площею 72,2 м. кв. вартістю 743660 грн. та площею 38,2 м. кв. вартістю 401100 грн. Загальна вартість придбаного житла становила 1144760 грн.

При цьому, згідно з довідкою НАБУ загальний дохід ОСОБА_5 , нарахований податковими агентами з 1998 по 2023 рік - 176804 грн. Загальний дохід її чоловіка, ОСОБА_6 (тестя ОСОБА_1 ), за цей же період - 444074 грн.

Наявність інших джерел доходу у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_1 обґрунтувати не зміг.

Також відповідаючи на запитання членів Комісії, ОСОБА_1 повідомив, що батьки його дружини та її сестра проживають в Хмельницькій області.

У зв`язку із цим в результаті дослідження інформації та відомостей щодо ОСОБА_1 (матеріалів атестації) Комісія має обґрунтований сумнів щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

Крім того на підставі дослідження матеріалів атестації та отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам та доброчесності та професійної етики… .».

Згідно п. 4 рішення кадрової комісії від 01.11.2023 № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» визначено, що наведені вище факти як окремо, так і в сукупності дають Комісії обґрунтовані підстави для висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора.

У зв`язку з цим, прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , неуспішно пройшов атестацію.

20.11.2023 виконувачем обов`язків Генерального прокурора винесено наказ №1293ц від 20.11.2023 «Про звільнення», згідно якого відповідно до статті 9 Закону України «Про прокуратуру», ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 22 листопада 2023 року на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Не погоджуючись з рішенням кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 01.11.2023 № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» та наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора №1293ц від 20.11.2023 «Про звільнення», позивач з метою захисту порушеного права звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У той же час, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII).

Відповідно до частини 1 статті 4 згаданого закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Між тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX (далі Закон №113-IX) запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697-VII були внесені зміни.

Так, зокрема частиною 1 статті 14 Закону № 1697-VII, у зв`язку із внесеними змінами Законом №113-IX) встановлено, що загальна чисельність працівників органів прокуратури становить не більше 15000 осіб, зокрема загальна чисельність прокурорів становить не більше 10000 осіб.

У тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:

1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;

2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;

3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;

4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.

Згідно із пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, мають право у строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур, утворення, визначення складу, періоду та порядку роботи яких, здійснюється Генеральним прокурором (п. 11 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Відповідно до пункту 14 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

У той же час, за правилами підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, а саме: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

На виконання вимог Закону №113-ІХ, наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Згідно із пунктом 1 розділу 1 Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Пунктом 2 розділу 1 Порядку №221, серед іншого регламентовано, що атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Атестація слідчих органів прокуратури відбувається за процедурою, передбаченою для прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур відповідно до цього Порядку.

В силу вимог пункту 4 розділу 1 Порядку №221 порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

При цьому, предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора (п. 5 р. 1 Порядку №221) та, з урахуванням положень пункту 6 розділу 1 Порядку №221 включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних чи інших причин, які не залежали від членів комісії та прокурора, або ж у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації комісія призначає новий час (дату) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди (п. 7 р. 1 Порядку №221).

Згідно з пунктом 8 розділу 1 Порядку №221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Аналізуючи вказані положення Порядку №221, суд приходить до висновку, що атестація прокурорів спрямована на перевірку професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); професійної етики та доброчесності прокурора.

Заключним етапом проведення атестації прокурора є проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Даний етап атестації прокурора врегульовано розділом IV Порядку №221.

Так, пунктами 8-11 окресленого розділу Порядку №221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку №221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Абзацом 3 пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.10.2019 №233, передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

При цьому, відповідно до пункту 6 розділу V Порядку №221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури про звільнення відповідного прокурора з посади та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.

Вказане свідчить про те, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації може бути предметом оцінки судом адміністративної юрисдикції, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню пункту 12 Порядку №233.

Досліджуючи матеріали даної адміністративної справи, суд звертає увагу на те, що предметом прийняття спірного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації стала наявність у кадрової комісії, на її думку, обґрунтованих сумнівів щодо професійної компетентності та доброчесності останнього.

Слід зазначити, що Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування пунктів 9, 13, 15, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в аспекті дискреційних повноважень кадрових комісій (в рамках атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди).

У постановах від 21.10.2021 у справі № 640/154/20, від 02.11.2021 у справах № 120/3794/20-а та № 640/1598/20, від 04.11.2021 у справі № 640/537/20, від 02.12.2021 у справі № 640/25187/19, від 16.12.2021 у справі № 640/26168/19, від 22.12.2021 у справі № 640/1208/20 Верховний Суд висловився щодо обґрунтованості і вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації як необхідної умови його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також, що рішення цього органу (кадрової комісії) можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить дискреційним повноваженням цього органу під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 140/4430/22.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність спірного рішення на відповідність критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України суд враховує наступне.

Так у пункті 3 оскаржуваного рішення №4 від 01.11.2023 зазначено, що на підставі дослідження матеріалів атестації та отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам та доброчесності та професійної етики, в частині допущеного порушення при проведенні слідчих (розшукових) дій та щодо зберігання речових доказів.

Досліджуючи згадані твердження Кадрової комісії, суд звертає увагу на те, що для проведення співбесіди Комісії надано на вивчення матеріали Генеральної інспекції щодо ОСОБА_1 , в яких міститься висновок службового розслідування щодо ОСОБА_1 та інших осіб, яке проводилось за фактом заподіяння працівниками прокуратури тілесних ушкоджень двом працівникам НАБУ від 18.11.2016. Відповідно до вказаного висновку в ході службового розслідування вичерпано усі можливості для підтвердження чи спростування факту заподіяння 12.08.2016 тілесних ушкоджень двом працівникам НАБУ, а також законності їх перебування більше 8 годин в приміщенні прокуратури, а наявність або відсутність ознак кримінальних правопорушень можна встановити лише слідчим шляхом в ході розслідування кримінального провадження № 0001715 від 24.06.2016, матеріали необхідно спрямувати до Головного слідчого управління Служби безпеки України. Питання про притягнення працівників Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки до відповідальності вирішити за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0001715 від 24.06.2016. Наразі інформація про результати розслідування відсутня, водночас під час співбесіди ОСОБА_1 підтвердив, що був на місці події, а в подальшому викликався на допит до СБУ та надавав показання в провадженні.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 18.10.2017 проведено службове розслідування порушень вимог законодавства у кримінальному провадженні № 00002844, у якому з 15.02.2016 призначено старшим групи ОСОБА_1 . В ході службового розслідування було встановлено, що слідчими ГСУ Департаменту 07 проведено щонайменше 18 обшуків, у тому числі ОСОБА_1 проведено обшук 16.01.2016 по АДРЕСА_2 , під час якого вилучено майно, а також предмет, схожий на автомат. Всупереч пунктів 10, 21, 27 Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 № 11047, будь-яке вилучене майно, грошові кошти до Книги обліку речових доказів не внесено, грошові кошти на депозитний рахунок не передано. Під час співбесіди ОСОБА_1 підтвердив комісії, що речові докази зберігав у себе в кабінеті або передавав іншим колегам через відсутність на той час спеціально облаштованих приміщень. Проте, ОСОБА_1 не зміг пояснити тривалий час перебування речових доказів на зберіганні в порушення визначених Порядком вимог та без реєстрації в книзі обліку. Також ОСОБА_1 не зміг пояснити, куди зникли вилучені під час обшуку кошти.

Проте, під час судового розгляду судом встановлено, що викладені відповідачем обставини у рішенні кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 01.11.2023 № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», а саме щодо участі позивача в інциденті з працівниками НАБУ та порушення при зберіганні речових доказів, слугували підставою для ухвалення рішення четвертої кадрової комісії № 18 від 19.12.2019 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» та його звільнення з посади прокурора у грудні 2019 року, а також були предметом судового розгляду у справі № 560/215/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд в постанові від 21.07.2022 у справі № 560/215/20 зазначив, що «кадровою комісією не надано оцінку та залишено поза увагою пояснення позивача, долучені до матеріалів справи щодо сумнівів кадрової комісії щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з участю в інциденті в 2016 році за участі працівників Національного антикорупційного бюро України та щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з проведенням обшуку і поводженням з речовими доказами, на що було вказано у висновку службового розслідування у 2017 році, що створило умови для зникнення доказів.

Також, в рішенні касаційної інстанції зазначено, що матеріали справи містять довідки №25/2/1-989ра-17 від 01 січня 2017 року, №25/2-10983/ра-17 від 01 вересня 2017 року, №25/2-16-11334ра-18 від 01 серпня 2018 року, зі змісту яких вбачається, що позивач успішно пройшов таємну перевірку доброчесності. Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення мотивів та належних обґрунтувань не містить, а Кадрова комісія лише обмежилася посиланням на наявність сумнівів щодо відповідності позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

З матеріалів справи судом встановлено, що при проходженні першої атестації у 2019 році та другої атестації у 2023 році в ході співбесіди позивачем надавалися детальні пояснення щодо вказаних обставин, у тому числі у письмовій формі у вигляді відповідей на запитання четвертої кадрової комісії у 2019 році.

Так, позивачем надавалися пояснення кадровим комісіям на співбесіді 19.12.2019 і під час співбесіди 01.11.2023, що за результатами службового розслідування Генеральної інспекції та за результатами досудового розслідування Головним слідчим управлінням СБУ кримінального провадження № 0001715 від 24.06.2016 за фактом заподіяння тілесних ушкоджень двом працівникам НАБУ у 2016 році, жодних доказів вини позивача у даному інциденті не встановлено, до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності його за вказаним фактом не притягнуто, підозри про вчинення кримінального правопорушення позивачу не оголошено.

Отже, аналізуючи зазначене суд приходить до висновку, що ані матеріалами службового розслідування Генеральної інспекції, ані досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0001715 від 24.06.2016 жодних фактів вчинення ОСОБА_1 протиправних дій в ході інциденту з НАБУ у 2016 році не встановлено.

Будь-яких відомостей щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності матеріали справи не містять.

Як встановлено судом зі змісту рішення від 01.11.2023 № 4, кадрова комісія на засіданні 01.11.2023 зробила висновок про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності лише на тій підставі, що позивач був присутній на місці події та викликався в якості свідка на допит до СБУ при розслідуванні кримінального провадження для надання показів.

Однак відповідачем не надано до суду жодних доказів про те, що вказані обставини свідчать про факт вчинення позивачем протиправних дій у даному інциденті з НАБУ та про порушення позивачем основних принципів професійної етики прокурорів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що в ході атестації позивачем було успішно пройдено тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора та тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, за їх результатами ОСОБА_1 здобув високі бали (відповідно, 83 бали та 114 балів), що дає підстави суду вважати про належний рівень професійних знань та навичок позивача у застосуванні законодавства.

Згідно з пунктом 6 розділу 1 Порядку № 221 для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

З матеріалів справи судом встановлено, що під час співбесіди 01.11.2023 позивач вірно виконав практичне завдання, жодних доказів про зауваження з цього приводу членів комісії відповідачем до суду не надано, що також на думку суду підтверджує належний рівень професійної компетентності позивача.

Отже, наведені твердження Кадрової комісії є безпідставними та такими, що сформовані без врахуванням окреслених правових норм та не можуть вказувати на невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної компетенції.

Наведене не тільки унеможливлює формування судом висновку щодо невідповідності ОСОБА_1 вимогам професійної компетенції, а й вказує на безпідставність висновків Кадрової комісії у зазначеній частині.

Що ж стосується посилання Кадрової комісії на невідповідності позивача вимогам професійної етики, суд відмічає наступне.

27.04.2017 Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (далі Кодекс ПЕ та ПП), у відповідності до якого правову основу регулювання відносин у сфері професійної етики та поведінки прокурорів становлять Конституція України, закони України "Про прокуратуру", "Про захист суспільної моралі", "Про запобігання корупції", "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" та інше законодавство, що стосується діяльності органів прокуратури, накази Генерального прокурора та цей Кодекс.

Нормативною базою у цій сфері є також міжнародно-правові документи, в тому числі Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського Суду з прав людини, Керівні принципи ООН щодо ролі прокурорів, прийняті на Восьмому конгресі ООН у 1990 році, Стандарти професійної відповідальності та виклади основних обов`язків і прав прокурорів, ухвалені Міжнародною асоціацією прокурорів у 1999 році, Європейські інструкції з питань етики та поведінки прокурорів (Будапештські принципи), ухвалені Конференцією генеральних прокурорів країн - членів Ради Європи у 2005 році, та інші.

Відповідно до статті 4 Кодексу ПЕ та ПП професійна діяльність прокурорів ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; поваги до прав і свобод людини і громадянина, недопущення дискримінації; незалежності та самостійності; політичної нейтральності; презумпції невинуватості; справедливості, неупередженості та об`єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; прозорості службової діяльності, конфіденційності; утримання від виконання незаконних наказів та вказівок; недопущення конфлікту інтересів; компетентності та професіоналізму; доброчесності, зразковості поведінки та дисциплінованості; поваги до незалежності суддів.

Ані оскаржуваним рішенням №4 від 01.11.2023, ані матеріалами справи не підтверджено обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення професійної етики та поведінки прокурора.

Разом з цим, аналізуючи обставини даної справи, суд формує висновки про те, що в діях кадрової комісії наявні ознаки зловживання вільного розсуду на прийняття відповідного рішення, оскільки застосовується повторюваність підстав, які вже були визначені судом безпідставними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

В межах даної адміністративної справи судом вбачається повторне та необґрунтоване прийняття Кадровою комісією рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, що на переконання суду вказує на порушення прямих норм статті 43 Конституції України.

Резюмуючи наведене, суд вважає, що такі доводи Кадрової комісії не можуть бути підставою для висновку про неуспішне проходження позивачем атестації (3 етапу співбесіди).

З приводу тверджень Кадрової комісії щодо обставин невідповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, як підстави для висновку про невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора, суд відмічає таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що членами Комісії досліджувалася інформація щодо витрат і майна позивача, їх відповідності доходам, а також, перевірялася інформація щодо родичів позивача, зокрема, те, що теща позивача ОСОБА_5 , 12.06.2020 набула у власність дві квартири у передмісті Києва (с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області): площею 72,2 м. кв. вартістю 743660 грн. та площею 38,2 м. кв. вартістю 401100 грн. Загальна вартість придбаного житла становила 1144760 грн., в той час, загальний дохід ОСОБА_5 , нарахований податковими агентами з 1998 по 2023 рік -176804 грн., а її чоловіка ОСОБА_6 (тестя ОСОБА_1 ) за цей же період - 444074 грн..

Кадрова комісія у спірному рішенні №4 посилається на те, що згідно з довідкою НАБУ загальний дохід ОСОБА_5 , нарахований податковими агентами з 1998 по 2023 рік - 176804 грн. Загальний дохід її чоловіка, ОСОБА_6 (тестя ОСОБА_1 ), за цей же період - 444074 грн.

Наявність інших джерел доходу у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_1 обґрунтувати не зміг, відповідаючи на запитання членів Комісії, ОСОБА_1 повідомив, що батьки його дружини та її сестра проживають в Хмельницькій області та житла в Києві і області не потребують. Придбання тещою нерухомості, у тому числі планувалось для використання його родиною.

У зв`язку із цим в результаті дослідження інформації та відомостей щодо ОСОБА_1 (матеріалів атестації) Комісія має обґрунтований сумнів щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

З приводу наведеного суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі - Закон №1700-VII) регламентовано, що близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта; суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону; члени сім`ї: а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що статтею 1 Закону №1700-VII визначено, що теща є близькою особою суб`єкта на якого поширюється Закон №1700-VII, однак не є членом його сім`ї.

Отже, в цій частині суд зазначає, що мати його дружини (теща) не є членом сім`ї, однак вказує, що остання є близькою особою декларанта (позивача).

Досліджуючи спірне рішення №4 в частині висновків Кадрової комісії щодо невідповідності витрат тещі, суд звертає увагу на таке.

Відповідач стверджує про те, що витрати близької особи ОСОБА_5 (тещі) не відповідають доходам останньої, у зв`язку із цим Кадровою комісією сформовано висновок щодо наявності обґрунтованих сумнівів в частині незалежності позивача та відповідності його вимогам доброчесності.

На переконання суду висновки Кадрової комісії в цій частині не підтверджені належними та допустимими доказами, містять в собі висновки, які не деталізовані, що свідчить про їх необ`єктивність.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 11.08.2005 ОСОБА_5 продала квартиру загальною площею 63,7 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , та отримала дохід у розмірі 29792,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що курс долара до гривні у 2005 році складав за 1 долар 5 грн. США, внаслідок чого, теща позивача у 2005 році офіційно отримала дохід 5958 доларів США (29792:5), які і заощадила.

Також, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2002 згідно якої ОСОБА_5 отримала від матері ОСОБА_7 спадкове майно яке складається із жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , вартість якого оцінена у 19401,00 грн.

Представником позивача, також надано до суду розписку ОСОБА_5 згідно якої встановлено, що остання 15.02.2014 взяла в борг кошти в сумі 300000,00 грн. у свого брата ОСОБА_8 .

Також матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.08.2023, згідно якого судом встановлено, що тесть позивача - ОСОБА_6 отримав дохід у розмірі 64896 грн. 03 коп. від продажу земельної ділянки площею 0,0300 га, яка розташована на території Вільховецької сільської ради, Кам`янець-Подільського (бувшого Новоушицького) району Хмельницької області.

Також, судом встановлено, що позивач під час проходження співбесіди, надав пояснення Кадровій комісії, що не володів достовірними відомостями з даного приводу, бо спільно із тещою ніколи не проживав, спільного господарства та побуту із нею не вів (теща проживає в смт. Нова Ушиця Хмельницької області, що знаходиться на відстані 140 км від м. Красилів , де проживає позивач із своєю сім`єю, тому спілкується із нею дуже рідко, тісних родинних стосунків із тещою особисто не підтримує), тому позивач звертався до тещі та попросив її надати інформацію і документи з приводу придбання нею вказаного майна. Зазначив, що теща ОСОБА_5 по телефону усно повідомила позивача, що вказане нерухоме майно набуто нею за сплатним правочином на підставі укладення договору пайової участі у будівництві з будівельною організацією за власні кошти. У 2016 році вона розпочала внесення коштів (частинами, а не всю суму одразу) на стадії початку будівництва, а в 2020 році, після здачі житлового будинку в експлуатацію, набула право власності на ці квартири. Джерелом походження коштів є її власні заощадження та її чоловіка ОСОБА_6 , які вони накопичили за своє життя, у тому числі: кошти, отримані від продажу 3-х кімнатної квартири в АДРЕСА_4 приблизно у 2005-2006 роках; отримана тещою спадщина після смерті її матері у 1997 році (будинок з присадибною ділянкою, грошові заощадження та виробів з цінних металів); продаж двох автомобілів приблизно у 2005 та 2015 роках; доходи від підсобного господарства; продаж власної вирощеної сільгосппродукції на продовольчих ринках Києва; отримані нею та чоловіком виплати при виході на пенсію; пенсія її та чоловіка; позика коштів у родичів приблизно у 2014 році; виручені кошти від продажу земельної ділянки у с. Рудківці, Новоушицького району; підприємницька діяльність у сфері придбання та реалізації будівельних матеріалів, надання послуг з їх доставки, приблизно у 2014-2016 роках.

Отриману від тещі інформацію про джерела її доходів позивач вказав у письмовій відповіді на запитальник кадрової комісії.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем пояснення надані позивачем про те, що у тещі та тестя були заощадження і що вони отримали вищезазначені доходи не перевірялися та до уваги комісією не були взяті, також позивачу не надано можливість перевірити інформацію про доходи тещі ОСОБА_5 та тестя ОСОБА_6 , оскільки комісією в той же день було прийняте рішення про неуспішне проходження співбесіди і атестації в цілому.

Судом встановлено, що відповідачем під час проходження атестації позивачем враховані відомості про доходи тещі ОСОБА_5 та тестя ОСОБА_6 , які не відповідають фактично отриманим доходам осіб, що містяться в інформації, наданої на вимогу суду, пенсійним та податковими органами.

Отже, беручи до уваги наведене у своїй сукупності суд вважає, що висновки Кадрової комісії в цій частині є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, зокрема щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, декларування ним недостовірних відомостей, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів.

Схожий правовий підхід застосовано в постановах Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 120/3458/20, від 07.10.2021 у справі № 640/449/20.

Також в цій частині суд враховує, що на виконання вимог статей 9, 19, пункту 5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» наказом Генеральної прокуратури України прийнято наказ від 16.06.2016 № 205, яким затверджено Порядок проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України.

Позивач проходив в 2017 році відповідну перевірку перебуваючи на посаді прокурора в Генеральній прокуратурі України, а також підлягав відповідним перевіркам у наступні роки своєї роботи.

В матеріалах справи відсутні докази неуспішного проходження ОСОБА_1 процедур, передбачених Порядком № 205.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 21.07.2022 у справі № 560/215/20, а саме щодо успішного проходження ОСОБА_1 таємних перевірок доброчесності, що підтверджується відповідними довідками №25/2/1-989ра-17 від 01 січня 2017 року, №25/2-10983/ра-17 від 01 вересня 2017 року, №25/2-16-11334ра-18 від 01 серпня 2018 року.

Таким чином, суд вважає, що мотиви оскаржуваного рішення Комісії не можуть вважатися достатнім для висновку про невідповідність позивача вимогам доброчесності, оскільки у ньому відсутній аналіз, оцінка та мотиви (з посиланням на документи) відхилення наданих позивачем під час атестації аргументів (пояснень) та доказів, у випадку, якщо комісія вважала, що такі не спростовують обставини порушення позивачем вимог доброчесні.

Додатково, відповідач не надав суду жодних конкретних доказів, які Комісія враховувала під час атестації та, які б підтверджували невідповідність позивача вимогам доброчесності, з огляду на що, суд вважає, що висновки Кадрової комісії щодо невідповідності позивача вимогам доброчесності не відповідають критерію обґрунтованості.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що ані зміст протоколу №64 засідання Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 01.11.2023, ані рішення Кадрової комісії №4 від 01.11.2023 не містить чіткої та обґрунтованої деталізації підстав прийнятого рішення стосовно позивача.

Всі посилання Кадрової комісії, які викладені в оскаржуваному рішенні №4 є фактично припущеннями, які спростовуються вище викладеним судом.

Слід наголосити, що прийняття будь-яким суб`єктом владних повноважень певного рішення лише на основі внутрішнього переконання та суб`єктивного ставлення до ситуації/події, проте без належного підкріплення цього рішення підставами для його існування, не може бути легітимізовано посиланням на наявність «обґрунтованого сумніву» та може призвести до можливих зловживань та порушити принципи належного урядування та верховенства права.

Загалом, обґрунтований сумнів - це певний стандарт доведення, що означає, що позиція сторони має бути доведена чи представлена в тій мірі, що у «розсудливої людини» не може лишатися «розумного сумніву», щодо вказаної обставини/позиції.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової оцінки. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб позиція однієї з сторін (тим більше суб`єкта владних повноважень) була лише більш вірогідною. Вказане, в сукупності, свідчить про неможливість застосування стандарту «обґрунтованого сумніву» до процедури атестації позивача, без його належного закріплення у самій процедурі атестації та підкріплення фактами та документами.

Резюмуючи наведене, суд приходить до висновку про невідповідність рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №4 від 01.11.2023 про неуспішне проходження прокурором атестації критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, відтак є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Інші доводи та заперечення не спростовують вище встановленого судом.

Як наслідок, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Офісу Генерального прокурора № 1293ц від 20 листопада 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 22 листопада 2023 року на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») та поновлення останнього на займаній посаді є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на їх похідний характер.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 7 Порядку №100 (у редакції чинній на час винесення рішення суду) середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 12 місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Під час обчислення середньої заробітної плати за 12 місяців виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу двадцять третього пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації.

Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 12 сумарного числа робочих днів за останні 12 календарних місяців згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно із пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд встановив, що позивача звільнено з 22.11.2023.

Відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 22.02.2024 №21-82зп наданої на виконання вимог ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 сума середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню (вересень-жовтень 2023 року) становить 2040,15 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу становить 91 день з 23.11.2023 до 03.04.2024.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 185653,65 грн. (91 робочий день х 2040,15 грн. (середньоденна заробітна плата).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових податків та зборів, слід звернути до негайного виконання.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №4 від 01.11.2023 про неуспішне проходження прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 атестації.

Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 20.11.2023 №1293ц про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 з 23 листопада 2024 року в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 23.11.2023 по 03.04.2024, з врахуванням виплачених сум, в сумі 185653 грн. 65 коп. (сто вісімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят три гривні шістдесят п`ять копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (з місцем постійної дислокації у місті Хмельницькому) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 квітня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Офіс Генерального прокурора, Кадрова комісія Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011 , код ЄДРПОУ - 00034051)

Головуючий суддя І.І. Тарновецький