Справа № 120/9654/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 квітня 2024 р. Справа № 120/9654/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 41 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницької області від 30 березня 2023 року №266 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області погодити Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання на земельні ділянки розташовані за адресою м. Погребище;

- зобовязати Погребищенську міську раду Погребищенського району Вінницької області, в особі сесії народних депутатів, на черговому засіданні, задовольнити заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення( меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вважає протиправним рішення 41 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницької області від 30 березня 2023 року №266 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » на підставі пп. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки норми цієї статті не поширюються на дані правовідносини.

Ухвалою від 06.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідченні копії матеріалів, які стали підставою для прийняття рішення від 30.03.2023 №266 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 ».

Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 14.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Як зазначено у ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

25.07.2023 відповідач на виконання вимог ухвали надав суду витребувані матеріали.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

45 сесією 6 скликання Погребищенської міської ради прийнято рішення від 12.08.2014 №218, яким надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,14 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства 0,04 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

03.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 . До заяви додано технічну документацію.

За результатом розгляду клопотання від 03.03.2020, міський голова листом від 23.03.2020 №277 повідомив позивача про те, що затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) АДРЕСА_1 , немає можливості, оскільки між позивачем та сусідом ОСОБА_2 триває спір за спільну межу, що проходить між присадибними земельними ділянками.

Не погоджуючись із діями Погребищенської міської ради та вважаючи, що заява про затвердження технічної документації на земельну ділянку має розглядатись на черговій сесії народних депутатів, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 у справі № 120/2334/20-а адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Погребищенську міську раду Погребищенського району Вінницької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 про затвердження технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання рішення суду, 16.10.2020, 60 сесією 7 скликання Погребищенської міської ради прийнято рішення № 363, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, враховуючи те, що заявником ОСОБА_1 та його сусідом ОСОБА_2 не погоджено меж суміжних земельних ділянок, що передбачено вимогами ст. 152, 198, 286 Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій» і є обов`язковою вимогою для затвердження технічної документації.

Вважаючи рішення Погребищенської міської ради від 16.10.2020 №363 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вказані обставини встановлені у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 04.01.2023 у справі №120/5605/22.

Відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.01.2023 у справі №120/5605/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення 60 сесії 7 скликання Погребищенської міської ради від 16.10.2020 № 363 «Про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду», яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від 03.03.2020 щодо затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Погребищенську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 щодо затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Рішенням 41 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради №266 від 30.03.2023 ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які розташовані на території АДРЕСА_1 , з метою недопущення порушення вимог статті 79-1 Земельного кодексу України, якою передбачено, що:

- формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру;

- сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі;

- земельна ділянка вважаться сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру;

-земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї;

- державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

А також з підстав, визначених підпунктом 5 пункту 27 Розділу х Перехідних Положень Земельного кодексу України, згідно вимог якого під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Частиною 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження, а також розмежування повноважень органів виконавчої влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно із ст. 25 цього Закону документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

Частиною 2 статті 55 Закону України "Про землеустрій" визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Згідно ст. 30 Закону України "Про землеустрій" погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

За приписами ч. 1 ст. 123 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями ст. 186 Земельного кодексу України.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів.

Згідно ч.7 ст.186 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Згідно ч.8 ст.186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно ч.10 ст.186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Отже, надання у користування земельної ділянки здійснюється, зокрема, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. При цьому затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється рішенням уповноваженого органу у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування. Підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є Рішенням 41 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради №266 від 30.03.2023 ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які розташовані на території АДРЕСА_1 .

Однією з підстав для такої відмови зазначено недопущення порушення вимог статті 79-1 Земельного кодексу України, якою передбачено, що:

- формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру;

- сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі;

- земельна ділянка вважаться сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру;

-земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї;

- державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Оцінюючи дану підставу для відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою, суд керується нормами ч. 2 ст. ККАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд звертає увагу, що критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку, що закон наділяє відповідача правом відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою лише в разі невідповідності її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому, як вже було вказано, рішення щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Суд акцентує увагу на тому, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Суд наголошує на тому, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

У оскаржуваному рішенні, відповідач, як на підставу для відмови у затвердженні технічної документації посилається на недопущення порушення вимог статті 79-1 Земельного кодексу України.

Тобто, відповідачем не вказано жодного встановленого порушення, а лише вказано про мету недопущення порушення вимог ст. 79-1 ЗК України, без обґрунтування такого рішення та не зазначення в чому саме полягає можливе майбутнє порушення.

Таким чином, посилання відповідачем у оскаржуваному рішенні на норми Земельного кодексу України, не свідчать про його обґрунтованість та вмотивованість, оскільки такі у свою чергу є не конкретизованими, що ставить позивача у становище правової невизначеності, не дозволяючи належним чином усунути недоліки, які не визначені у такому рішенні.

Окрім цього, відмовляючи позивачу у затвердженні технічної документації, відповідач посилається на пп. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, на що суд зазначає наступне.

Законом України (№2698-ІХ) від 19.10.2022р «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» внесено зміни у пункті 27 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, а саме підпункт 5 доповнено другим реченням такого змісту: "Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом".

Отже, з 19.10.2022 підпункт 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" ЗК України має наступну редакцію «безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється». Положення цього підпункту не поширюються на правовідносини щодо затвердження документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно Рішення 10 сесії 5 скликання від 28.03.2007, Погребищенська міська рада передала безкоштовно у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1231 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для будівництва індивідуальних гаражів, для ведення особистого селянського господарства, для садівництва, а тому положення підпункту 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" ЗК України жодних обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим щодо затвердження технічної документації немає, адже зазначена вище ділянка вже перебуває у приватній власності позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення 41 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницької області від 30 березня 2023 року №266 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Детально ознайомившись із матеріалами справи, у тому числі з технічною документацією із землеустрою, та враховуючи, що відповідачем двічі розглянуто заяву позивача від 03.03.2020 з додатками та не встановлено невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача на черговому засіданні задовольнити заяву позивача від 03.03.2020 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , також підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Погребищенської міської ради погодити акт прийому-передачі межових знаків на зберігання на земельні ділянки, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками и встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Абзацом першим, четвертим пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376 визначено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Системний аналіз наведених вище норм вказує на те, що підписання Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання при формуванні земельної ділянки є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх належного повідомлення.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

18 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи №346/4408/15-ц, провадження № 61-8450с18 визначив, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок.

Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

До подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14 (провадження №14-552с18) та у справі №350/67/15 (провадження №14- 652цс18).

Тобто, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача задовольнити заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тому суд не вбачає підстав для задоволення формальної вимоги про погодження акту прийому-передачі межових знаків на зберігання на земельні ділянки.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1-3 статі 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів протиправність оскаржуваного рішення та наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 41 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницької області від 30 березня 2023 року №266 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 ».

Зобовязати Погребищенську міську раду Вінницької області на черговому засіданні прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Погребищенської міської ради Вінницької області понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Погребищенська міська рада Вінницької області (вул. Б. Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницька область, 22200, ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна