Справа № 500/5743/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/5743/23 пров. № А/857/23401/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року (головуючий суддя Осташ А.В., м. Тернопіль) у справі № 500/5743/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №31 від 12.04.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 28.02.1982 у Кам`янець-Подільському технікумі харчової промисловості та періоди роботи з 15.07.1982 по 31.12.1998 на різних посадах на Вишнівецькому консервному заводі; з 04.01.1999 по 31.12.1999 - період роботи за договором на Вишнівецькому консервному заводі; з 07.02.2001 по 06.08.2001 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю; з 23.07.2001 по 15.02.2007 - період роботи на посаді зав. лабораторії ТОВ "Інтер"; з 28.02.2007 по 14.01.2008 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю; з 15.01.2008 по 15.02.2008 - період роботи на посаді лаборанта Тернопільської міської станції юних техніків; з 01.10.2008 по 05.05.2009 - період роботи на посаді зав. лабораторії НВП "МІРАЖ МЛО"; з 16.06.2009 по 12.03.2010 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю.

Обґрунтовує позов тим, що пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу вказані періоди роботи та навчання, оскільки формальні неточності у трудовій книжці не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №31 від 12.04.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.03.2023, зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії навчання в Кам`янець-Подільському технікумі харчової промисловості з 01.09.1978 по 25.02.1982 та періоди роботи: з 15.07.1982 по 31.12.1998 на різних посадах на Вишнівецькому консервному заводі, з 04.01.1999 по 31.12.1999 - період роботи за договором на Вишнівецькому консервному заводі, з 23.07.2001 по 15.02.2007 - період роботи на посаді зав. лабораторії ТзОВ "Інтер", з 28.02.2007 по 14.01.2008 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю, з 15.01.2008 по 15.02.2008 - період роботи на посаді лаборанта Тернопільської міської станції юних техніків, з 01.10.2008 по 05.05.2009 - період роботи на посаді зав. лабораторії НВП "МІРАЖ МЛО", з 16.06.2009 по 12.03.2010 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до загального стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме на титульній сторінці відсутня дата народження позивача та не читається печатка. Також зазначає, що не може бути зарахований період навчання, оскільки позивачем не надано свідоцтва про шлюб для підтвердження зміни прізвища. Наголошує, що навіть з врахуванням спірних періодів страховий стаж позивача складає 29 років 04 місяці 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому рішення суду в частині зобов`язання призначити пенсію є незаконним.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №31 від 12.04.2023, в якому зазначено, що страховий стаж позивача є меншим 30 років і становить - 06 років 10 місяців 00 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата народження позивача та не читається печатка; період навчання згідно диплому НОМЕР_2 - оскільки не надано свідоцтво про шлюб на неможливо підтвердити зміну прізвища " ОСОБА_2 "; період роботи, згідно уточнюючої довідки №13/01-1 від 30.03.2023, оскільки довідка не завірена печаткою підприємства та неможливо підтвердити зміну прізвища " ОСОБА_2 ".

Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернулася в суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що формальні неточності у документах про стаж роботи не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. З метою захисту прав позивача і з врахуванням наявності у позивача всіх умов, необхідних для призначення пенсії, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити позивачу пенсію з дня досягнення віку 60 років - 23 березня 2023 року, зарахувавши спірні періоди роботи та навчання до загального стажу роботи.

Щодо періоду роботи з 07.02.2001 по 06.08.2001, то суд першої інстанції вказав, що такий період вже враховано до стажу позивача, а тому повторному зарахуванню він не підлягає.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно пункту 1 статті 26 Закону 1058-IV, починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу - не менше 30 років.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, які додаються до заяви про призначення пенсії.

Основним документом, що підтверджує трудовий (страховий) стаж в період до запровадження системи персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, тобто до 01 липня 2000 року, є трудова книжка.

Необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також документів виданих архівними установами виникає та можливе лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, при цьому для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом першої інстанції встановлено, що підставами для незарахування спірних періодів стало наступне: на титульній сторінці трудової книжки відсутня дата народження позивача та не читається печатка; в уточнюючій довідці №13/01-1 від 30.03.2023 неможливо підтвердити факт зміни прізвища з « ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 » і довідка не завірена печаткою підприємства; диплом позивача виданий на прізвище " ОСОБА_3 ", що також унеможливлює підтвердити факт зміни нею прізвища.

Колегія суддів зазначає, що такі підстави носять формальний характер, зокрема, згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 у 1988 році позивач змінила своє прізвище на " ОСОБА_4 ". Дипломом серії НОМЕР_2 підтверджується те, що ОСОБА_5 (прізвище позивача ОСОБА_3 - до укладення шлюбу) у 1978 році вступила до Кам`янець-Подільського технікуму харчової промисловості, який закінчила у 1982 році (рішення державної кваліфікаційної комісії від 28 лютого 1982 року).

Стосовно періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , то інформація, яка внесена до такої трудової книжки, дає можливість встановити місце роботи, посади та періоди роботи позивача, а отже, не може бути підставою незарахування до страхового стажу позивача таких періодів роботи.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо даних періодів роботи відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу.

Колегія суддів звертає увагу, що Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018, 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а (№К/9901/44334/18), №754/14898/15-а.

Разом з тим, як передбачено підпунктом 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Отже, органи пенсійного забезпечення мають право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

В той же час, відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації, зазначеної в трудовій книжці позивача.

Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Харківській області безпідставно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її навчання в Кам`янець-Подільському технікумі харчової промисловості з 01.09.1978 по 25.02.1982 та періодів роботи з 01.09.1978 по 28.02.1982 у Кам`янець-Подільському технікумі харчової промисловості, а також періодів роботи з 15.07.1982 по 31.12.1998 на різних посадах на Вишнівецькому консервному заводі; з 04.01.1999 по 31.12.1999 - роботи за договором на Вишнівецькому консервному заводі; з 23.07.2001 по 15.02.2007- період роботи на посаді зав. лабораторії ТзОВ "Інтер"; з 28.02.2007 по 14.01.2008 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю; з 15.01.2008 по 15.02.2008 - період роботи на посаді лаборанта Тернопільської міської станції юних техніків; з 01.10.2008 по 05.05.2009 - період роботи на посаді зав. лабораторії НВП "МІРАЖ МЛО"; з 16.06.2009 по 12.03.2010 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю.

Однак, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що зобов`язуючи призначити позивачу пенсію та висновуючи наявність у позивача умов для призначення пенсії за віком, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у ОСОБА_1 станом на день звернення за пенсією 05.04.2023, необхідного стажу, визначеного пунктом 1 статті 26 Закону 1058-IV 30 років, навіть з врахуванням періодів роботи, які зараховані судом першої інстанції до страхового стажу.

Як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_1 після дозарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у даній справі, страховий стаж позивача складає 29 років 04 місяці 04 дні.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач не заявляла позовної вимоги про призначення їй пенсії за віком, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині зобов`язання ГУ ПФ України у Тернопільській області призначити пенсію за віком, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст.315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 500/5743/23 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.03.2023 скасувати і ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 період навчання в Кам`янець-Подільському технікумі харчової промисловості з 01.09.1978 по 25.02.1982 та періоди роботи: з 15.07.1982 по 31.12.1998 на посадах у Вишнівецькому консервному заводі, з 04.01.1999 по 31.12.1999 - період роботи за договором у Вишнівецькому консервному заводі, з 23.07.2001 по 15.02.2007 - період роботи на посаді зав. лабораторії ТОВ "Інтер", з 28.02.2007 по 14.01.2008 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю, з 15.01.2008 по 15.02.2008 - період роботи на посаді лаборанта Тернопільської міської станції юних техніків, з 01.10.2008 по 05.05.2009 - період роботи на посаді зав. лабораторії НВП "МІРАЖ МЛО", з 16.06.2009 по 12.03.2010 - період роботи та перебування на обліку по безробіттю.

В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 500/5743/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар