Справа № 140/1955/24
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1955/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУПФУ в Запорізькій області, відповідач 2) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.10.2002; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.10.2002 у радгоспі с. Озютичі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 16.10.2023 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

ГУ ПФУ в Запорізькій області 20.10.2023 прийнято рішення №2 про відмову у призначенні пенсії за віком. Відмова органу Пенсійного фонду України мотивована тим, що за наданими документами позивачу період роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002 згідно записів в трудовій книжці обчислено по 30.06.2000 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб інформації про роботу за вказаний період.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки інформація про спірний період роботи міститься в трудовій книжці позивача, при цьому позивач не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення трудової книжки та ведення іншої документації підприємством, вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача на соціальний захист та призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву від 05.03.2024 представник ГУ ПФУ У Волинській області позовних вимог не визнала, мотивуючи тим, що до період роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002, згідно записів в трудовій книжці обчислено по 30.06.2000, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період, а тому період роботи потребує перевірки. Представник відповідача вважає, що згідно податних документів страховий стаж позивача становить 29 років 01 місяць 04 дні, а, відтак, у відповідача відсутні підстави для призначення їй пенсії за віком. В задоволенні позову просить відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву від 22.03.2024 представник відповідача 2 позовні вимоги не визнала, свою правову позицію обґрунтовує тим, що згідно довідки Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) позивача період роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002, починаючи з 30.06.2000 відсутня інформація про сплату страхових внесків, що унеможливлює зарахування вказаного періоду роботи позивача до її страхового стажу в повному обсязі, а тому стаж зараховано по 30.06.2000.

Оскільки система персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України не містить даних про перерахування страхових внесків із сум доходів, виплачених на користь позивача за періоди роботи з 30.06.2000, то спірний період по 02.09.2002 не підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Відповідачем 1 було встановлено, що вік позивача складає 60 років 05 місяців 13 днів, страховий стаж становить 29 років 01 місяць 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії у відповідності до вимог частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який має становити не менше 30 років.

За таких обставин вважає рішення від 20.10.2023 №02 правомірним, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.10.2023 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Запорізькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за її результатами прийнято рішення від 20.10.2023 №02 про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж, який враховано відповідачем 2, становить 29 років 01 місяць 04 дні.

Як слідує із вказаного рішення, період роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002 згідно записів в трудовій книжці обчислено по 30.06.2000, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. Тому період роботи потребує перевірки.

Отже, відповідачем 2 не зараховано до страхового стажу період роботи позивача після 30.06.2000 по 02.09.2002, що також підтверджується наявною в матеріалах справи формою РС-право.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.09.1996 по 02.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав, з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові відносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХП (далі - Закон № 1788-ХП), Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VI (далі - Закон 1058-VI) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 26 Закону №1058-VI передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини шоста та дванадцята статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини першої статті 1, частини першої статті 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 в справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи після 30.06.2000 по 02.09.2002 не зарахований позивачу до страхового стажу, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як слідує із копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач в період з 02.09.1996 по 02.09.2002 працювала в Локачинському відгодівельному радгоспі та Агрофірмі «Війниця» (з 01.04.1997 у зв`язку з приватизацією Локачинський відгодівельний радгосп перейменований в Агрофірму «Війниця») на посаді телятниці відділення №3 с. Озютичі.

Суд констатує, що вказані записи в трудовій книжці виконано без перекреслень, у чіткій послідовності та відповідності дати, трудова книжка за спірний період містить також посилання на накази про прийняття на роботу та звільнення, а також містить підписи та відтиски печаток.

За таких обставин, трудова книжка є самостійною та достатньою підставою для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.

Посилання відповідача на те, що за період роботи після 30.06.2000 по 02.09.2002 відсутній в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає, що позивач жодним чином не має впливу на формування такого реєстру, а відповідно не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на пенсійне забезпечення у зв`язку із невиконанням роботодавцем обов`язків щодо подання звітності та/або сплати єдиного внеску.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 по справі №144/669/17 та від 20.03.2019 по справі №668/947/17.

Також, суд зазначає, що позивач протягом періоду з 02.09.1996 по 02.09.2002 безперервно працювала фактично на одному і тому ж підприємстві (яке було перейменовано у 1997 році), а тому зарахування лише частини стажу з зазначеного періоду є необґрунтованим, оскільки відповідачем фактично визнано факт роботи позивача на зазначеному підприємстві у зазначений період.

Отже, орган Пенсійного фонду України неправомірно не врахував позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи після 30.06.2000 по 02.09.2002, оскільки наявний трудовий стаж позивача підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є конституційним правом особи, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Отже, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб відомостей про роботу за спірний період не може бути підставою для не зарахування цих періодів до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправним рішенням пенсійного органу, що полягає у неврахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу.

Позивач просить визнати протиправним дії відповідача 2 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.09.1996 по 02.09.2022 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 . Однак, суд зазначає, що інтереси позивача порушені рішенням органу Пенсійного фонду України, яке і слід визнати протиправним та скасувати.

Отже, для повного відновлення порушених прав позивача, беручи до уваги зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статей 9, 245 КАС України, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог шляхом обрання іншого способу захисту, а саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії від 20.10.2023 №02.

Для захисту прав позивача необхідно задовольнити і похідну позовну вимогу та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002 в Локачинському відгодівельному радгоспі та Агрофірмі «Війниця».

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із платіжною інструкцією від 16.02.2024 за подання адміністративного позову у даній справі позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

При цьому, на думку суду, судові витрати необхідно стягнути саме з ГУ ПФУ в Запорізькій області, позаяк судом задоволена самостійна позовна вимога немайнового характеру, та саме внаслідок рішення відповідача-2 були порушені права позивача, а звернена до ГУ ПФУ у Волинській області позовна вимога про зобов`язання вчинити дії є похідною.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, ідентифікаційний код юридичної особи 20490012) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.10.2023 №02 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02.09.1996 по 02.09.2002 в Локачинському відгодівельному радгоспі та Агрофірмі «Війниця» відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський