Справа № 160/3625/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2024 рокуСправа №160/3625/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
08.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 07.02.2024 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцю ОСОБА_1 НОМЕР_2 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 - видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу, з 26.12.2022 року по 29.03.2023 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 НОМЕР_2 .
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцю ОСОБА_1 НОМЕР_2 .
28.02.2024 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. Відповідно до п.8 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 та п.п. 5, 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022, наказ про виплату додаткової винагороди видається до 5 числа поточного місяця (наступного за днем періоду, за який нараховується додаткова винагорода); виплата додаткової винагороди здійснюється в місяці видання наказу про виплату або у наступному. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям ЗСУ (у зв`язку з лікуванням) необхідно наявність двох умов: перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування; - пов`язаність такого лікування з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, а відпустки з тяжким пораненням. 26.12.2022 позивач був евакуйований з району ведення воєнних (бойових) дій у зв`язку з отриманням поранення під час захисту Батьківщини, та у грудні 2022 з 27.12.2022 по 31.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, пов`язаному з таким пораненням; за цей період позивачу у лютому 2024 (за наданими позивачем документами в якості додатків до позовної заяви) нараховано та виплачено додаткову инагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); у січні 2023 у період з 01.01.2023 до 05.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з зазначеним пораненням; за цей період йому своєчасно (у лютому 2023) нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); У період 09.02.2023 28.02.2023 в лютому 2023, та у період з 01.03.2023 по 29.03.2023 у березні 2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з зазначеним пораненням; за цей період йому у жовтні 2023 (за наданими ОСОБА_1 документами, що надійшли у військову частину НОМЕР_1 12.10.2023) нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); про це адвокату Урсаленку Б.О. військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено письмово листом № 691/16 від 11.01.2024 (копію якого він долучив до позовної заяви). Предметно розрахунки військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 наведено у довідці. Нарахування і виплата додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням), зазначеної у п. 1.2 проведена у місяці, зазначеному у довідці за попередній місяць (відповідно до вимог п.8 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 та п.6 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29), а додаткової винагороди, зазначеної у п.п. 1.1, 1.3. після надання медичних документів, що свідчать про пов`язаність періоду лікування з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини. З урахуванням вимог ст.40 Основ законодавства України про охорону здоров`я та ст.286 ЦК України такі документи, що містять лікарську таємницю, у військову частину НОМЕР_1 міг надати лише сам ОСОБА_1 (або його уповноважений представник). Причинний зв`язок стаціонарного лікування з пораненням потребує документального доведення. Вочевидь, з необхідності такого доведення виходив і позивач, подавши суду відповідні медичні документи в якості додатків до позовної заяви та пославшись на їх зміст у такій заяві, як на докази. Виплачувати додаткову винагороду без документально підтверджених підстав на це, відповідач не мав права. Виплати проведено у зв`язку з отриманням документів, що містять підстави для застосування вимог Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, а не у зв`язку з поданням позивачем позовної заяви. Спір щодо виплати додаткової винагороди фактично відсутній. Необхідності у застосуванні позивачем способу судового захисту своїх прав, - немає. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог у цій частині, - відсутні. Документальне підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів у період з 26.12.2022 року по 29.03.2023 року надати неможливо, оскільки 26.12.2022 ОСОБА_1 з району ведення воєнних (бойових) дій евакуйовано, та, як підтверджується доданими ним до позовної заяви документами, - у період з 27.12.2022 по 05.01.2023 та з 09.02.2023 по 29.03.2023 він перебував на стаціонарному лікуванні, а не брав участь у бойових діях чи здійсненні зазначених заходів. У зазначений судом період бойові накази (розпорядження) відносно позивача не видавалися.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 09.02.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до копії військового квитка від 24.01.2023 року №940497 є військовослужбовцем.
Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, 26.12.2022 позивач був евакуйований з району ведення воєнних (бойових) дій у зв`язку з отриманням поранення під час захисту Батьківщини, та у грудні 2022 з 27.12.2022 по 31.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, пов`язаному з таким пораненням; за цей період позивачу у лютому 2024 (за наданими позивачем документами в якості додатків до позовної заяви) нараховано та виплачено додаткову инагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); у січні 2023 у період з 01.01.2023 до 05.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з зазначеним пораненням; за цей період йому своєчасно (у лютому 2023) нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); У період 09.02.2023 28.02.2023 в лютому 2023, та у період з 01.03.2023 по 29.03.2023 у березні 2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з зазначеним пораненням; за цей період йому у жовтні 2023 (за наданими ОСОБА_1 документами, що надійшли у військову частину НОМЕР_1 12.10.2023) нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); про це адвокату ОСОБА_2 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено письмово листом № 691/16 від 11.01.2024.
З копії виписного епікризу №1401 в/ч НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 27.12.2022 року по 05.01.2023 року перебував на стаціонарі: надходження Хірургічне відділення.
Відповідно до копії виписного епікризу №1267 із медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення військово-медичного клінічного центру СР (в/ч НОМЕР_4 ), позивач ОСОБА_1 , військовослужбовець солдат рез. водій-механік НОМЕР_1 перебував у стаціонарі: находження з 09.02.2023 року по 29.03.2023 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та складення) вогнепальне осколкове непроникаюче сліпе поранення м`яких тканин в ділянці S1-S2. Міжхребцевий остеохондроз, спондильоз, деформуючий спондилоартроз поперекового відділу хребта. Гострий больовий синдром. Стато-кінетичний синдром. Y36.2.
З довідки військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2023 року №3453 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) вбачається, що солдат ОСОБА_1 , 1995 р.н. 26.12.2022 року одержав: МВТ. Вогнепальне осколкове поранення м`яких тканин поперекової ділянки. Акубаротравма. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойвих завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 ). Не під впливом наркотичного та алкогольного сп`яніння, та був в засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кулезахисний). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до копії первинної медичної картки, яка видана МР НОМЕР_1 , ОСОБА_1 поранений 26.12.2022 року. Діагноз ВТ 26.12.2022 року. Акубаротравма. ВОП поперекової поперекового відділу спини.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2024 року №117/82 адвокату ОСОБА_2 повідомлено наступне. У Командуванні Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, за належністю, розглянуто скаргу від 03.10.2023 стосовно надання інформації щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період лікування після поранення. За результатами опрацювання повідомлено, що командуванню військової частини НОМЕР_1 визначено завдання опрацювати скаргу та у найкоротші строки надати запитувану інформацію.
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2024 року №691/16 згідно з заявою ОСОБА_1 за вх. в/ч НОМЕР_1 №474/ЗПІ від 12.10.2023, було здійснено перерахунок додаткової ви нагороди. Додаткова грошова винагорода з розрахунку 100 тис. грн., за час лікування з 29.02.2023 року по 29.03.2023 року було зараховано на картковий рахунок ОСОБА_3
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 по не нарахуванню додаткової винагороди за час перебування на лікуванні після поранення, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Згідно з ст. 1-2, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Постановами Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року до вказаної постанови № 168 від 28.02.2022 року були внесені відповідні зміни та доповнення.

Згідно з п. 2 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до п. 5, 8 наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №248/1298 виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів військових частин. В наказах про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його виконання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до Рішення).

У період дії воєнного стану, військовослужбовцям які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 гривень за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У п. 5 Додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 248/1298 зазначено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), відповідно до додатку 4, в якому зазначається військове звання, прізвище та ініціали, дата отримання поранення (контузію, травми, каліцтва), та наказ командира військової частини про вибуття на лікування.

З урахуванням зазначеного, оскільки позивач згідно медичних довідок перебував на лікуванні, включаючи час пересування між лікувальними закладами, брав безпосередню участь у бойових діях, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 26.12.2022 року по 29.03.2023 року - тому позивач має право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) у вказаний період.

Разом з цим, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2024 року №691/1974/1-1-ФЕС, яка надана ОСОБА_1 , виплачено додаткову винагороду відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168. Так, за грудень 2022 року у січні 2023 року нараховано за 01-26.12.2022 виконання завдань за призначенням (з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням): 83 870,97 грн., за 27-31.12.2022 (з розрахунку 30 000 грн. пропорційно дням): 4838,71 грн., разом 88 709,68 гри., утримано військовий збір 1330,65 грн., виплачено 87 373,03 грн.; за грудень 2022 року нараховано у лютому 2024 року (за медичними документами в якості додатків до позовної заяви) нараховано за 27.12.2022 - 31.12.2022 (з розрахунку 70 000 грн. пропорційно дням): 11 290,32 грн., утримано військовий збір 169,35 грн., виплачено 11 120,97 грн.; за січень 2023 року нараховано у лютому 2023 року за період 01-05.01.2024 стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням (з розрахунку 100 000 грн.): 16 129,03 грн., за період 06-31.01.2023 (з розрахунку 30 000 грн.): 25 161,29 грн., разом 41 290,32 грн., утримано військовий збір 619,35 грн., виплачено 40 670,97 грн.; у період з 09.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 29.03.2023 нараховано у жовтін 2023 (за наданими документами) нараховано 71 428,57 грн., 93 548,39 грн., разом 164 976,96 грн., утримано військовий збір 2474,65 грн., виплачено 162 502,31 грн. (перераховано 27.10.2023).

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, 26.12.2022 позивач був евакуйований з району ведення воєнних (бойових) дій у зв`язку з отриманням поранення під час захисту Батьківщини, та у грудні 2022 з 27.12.2022 по 31.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, пов`язаному з таким пораненням; за цей період позивачу у лютому 2024 (за наданими позивачем документами в якості додатків до позовної заяви) нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); у січні 2023 у період з 01.01.2023 до 05.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з зазначеним пораненням; за цей період йому своєчасно (у лютому 2023) нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); У період 09.02.2023 28.02.2023 в лютому 2023, та у період з 01.03.2023 по 29.03.2023 у березні 2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з зазначеним пораненням; за цей період йому у жовтні 2023 (за наданими ОСОБА_1 документами, що надійшли у військову частину НОМЕР_1 12.10.2023) нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн. (пропорційно дням); про це адвокату Урсаленку Б.О. військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено письмово листом № 691/16 від 11.01.2024.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні адміністративного позову.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду спору обставин дає підстави для висновку про недоведеність допущених відповідачем порушень вимог чинного законодавства.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник