Справа № 420/28640/23
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані з 2021 по 2023 роки дні щорічної додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані з 2021 по 2023 роки дні щорічної додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно впродовж проходження ним військової служби, згідно норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232, за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022р. №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно впродовж проходження ним військової служби, згідно Норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232, за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022p. №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог та відповіді на відзив зазначено, що при звільненні позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної податкової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2021, 2022, 2023 роки та грошова компенсація вартості за неотримане речове майно. Позивач звернувся через представника із запитом вих. №91 від 20.07.2023р. до військової частини НОМЕР_2 щодо надання інформації та документів про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів як учаснику бойових дій з 2021р. по 2023р.. Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, інформації щодо нарахування та виплату старшому солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На адвокатський запит вих. №91 від 20.07.2023р., військовою частиною НОМЕР_2 була надана відповідь №1337 від 06.09.2023р в якій зазначено, що колишній військовослужбовець не перебував у статусі учасника бойових дій та відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (зі змінами) від №3552-ХІІ від 22.10.93 не набув права на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (По особовому складу) від 10 липня 2023 року №91-РС при звільнений з військової частини НОМЕР_2 не надав в речову службу тилу заяву (рапорт) на отримання грошової компенсації за недоотримане речове майно згідно Постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016. Виходячи з наступного надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи з закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року видати неможливо. 15.09.2023р. позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з заявою (копії заяви та квитанції про направлення додаються) про нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів як учаснику бойових дій з 2021 р. по 2023р.. про видачу довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, згідно Норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232. та визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022р. № №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року, згідно якої виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Військовою частиною НОМЕР_2 до цього часу жодної відповіді надано не було.

Позивач вважає зазначену бездіяльність військової частини протиправною та такою, що порушує гарантоване Законом право військовослужбовців на достатнє матеріальне, грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що під час проходження військової служби в особливий період, у позивача відсутнє право на використання додаткової відпустки як учасник бойових дій (ст.16-1 Закону України «Про відпустки», п.12 ч.1. Відповідно до пункту 2.1.6. наказу начальника Генерального Штабу Збройних Сил України «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних Сил України» від 07.04.2017 № 124, позивач повинен був подати письмовий рапорт до відповідача про надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в зручний для нього час, але відповідно в період з 01.01.2015 року по момент звільнення жодних звернень до Відповідача не надходило. Відповідно до вище викладеного відповідач зазначає, що відповідно до статті 5 КАСУ підставою подачі позову являється протиправна дія або бездіяльність Відповідача, що не доведено в позовній заяві позивача.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , позивачем залучено також довідку №2660 від 15.07.2021 про те що позивач в період з 23.10.2020 по теперішній час, бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.07.2023 №180 (за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

Позивач звернувся через представника із запитом вих. №91 від 20.07.2023р. до військової частини НОМЕР_2 щодо надання інформації та документів про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів як учаснику бойових дій з 2021р. по 2023р.. Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, інформації щодо нарахування та виплату старшому солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На адвокатський запит вих. №91 від 20.07.2023р., військовою частиною НОМЕР_2 надана відповідь №1337 від 06.09.2023р в якій зазначено, що колишній військовослужбовець не перебував у статусі учасника бойових дій та відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (зі змінами) від №3552-ХІІ від 22.10.93 не набув права на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (По особовому складу) від 10 липня 2023 року №91-РС при звільнений з військової частини НОМЕР_2 не надав в речову службу тилу заяву (рапорт) на отримання грошової компенсації за недоотримане речове майно згідно Постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016. Виходячи з наступного надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи з закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року видати неможливо. 15.09.2023р. позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з заявою (копії заяви та квитанції про направлення додаються) про нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів як учаснику бойових дій з 2021 р. по 2023р.. про видачу довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, згідно Норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232. та визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022р. № №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року, згідно якої виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно впродовж проходження ним військової служби, згідно норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232. за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022р. №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року, суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII).

Згідно із статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) (далі - Порядок №178).

Згідно із пунктом 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17.

Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язано з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, а військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Також, суд зазначає, що відповідно до абз. 1 та 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008, (далі Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З наведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.

Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями пункту 4 Порядку №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації за неотримане речове майне, тобто вчинив залежні від нього дії щодо реалізації права на вказану виплату у спосіб, передбачений пунктом 4 Порядку №178, однак відповідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, що свідчить про не дотримання вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і така бездіяльність не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно впродовж проходження ним військової служби, згідно Норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232, за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022p. №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року, суд зазначає, що правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 р. (далі Закон № 3551-ХІІ), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 5 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Як передбачено пунктом 12 статті 12 вказаного Закону учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

За приписами ст. 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 162 Закону № 504/96 учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (в редакції на час виникнення спірних відносин, далі- Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Відповідно до п. 17 Закону № 2011-XII, визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів".

Згідно з положеннями п. 18 Закону № 2011-XII, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 101 Закону № 2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Статтею 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Системний аналіз змісту принципу верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, від 3 березня 2022 року № 2105-IX, постановлено оголосити та провести часткову/ загальну мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, з урахуванням викладеного слід дійти висновку, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті), є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Тобто, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не здійснює впливу на наявність в цілому такого права, яке гарантовано пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ, пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Наведені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.05.2019, за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , позивачем залучено також довідку №2660 від 15.07.2021 про те що позивач в період з 23.10.2020 по теперішній час, бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані з 2021 по 2023 роки дні щорічної додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані з 2021 по 2023 роки дні щорічної додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 1 ст. 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий при поданні позову не сплачував, підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані з 2021 по 2023 роки дні щорічної додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані з 2021 по 2023 роки дні щорічної додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно впродовж проходження ним військової служби, згідно норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232, за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022р. №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості за неотримане речове майно впродовж проходження ним військової служби, згідно Норм забезпечення речовим майном військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженими наказом МОУ від 29.04.2016р. № 232, за цінами на предмети речового майна, що належать до видачі, визначеними у Додатку 1 до телеграми (вказівки) начальника Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 27.12.2022p. №370/6/4/4455 станом на 01.01.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка