Справа № 440/16039/23
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/16039/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу командира, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2023 №1880 в частині результатів проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії та додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 ивід 28.02.2022 за травень 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 20.03.2023 призначений на посаду стрільця-зенітника і зенітного ракетного взводу і зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. Наказом командира військової частини прийнято наказ від 11.05.2023 №1880 «Про результати службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 не нараховано премії та додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за травень 2023 року. Вважає, що оскаржуваним наказом відповідач протиправно позбавив його премії і додаткової винагороди за травень 2023 року. Звертає увагу суду , що події, стосовно яких відповідачем призначено службове розслідування, відбулось 02.05.2023 (близько 19 год 28 хв) тобто поза межами службового часу. Зазначає, що йому невідомо про матеріали дисциплінарного провадження, жодних тестів на Алконот-М прилад №00209, 02.05.2023 не здавав.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 30 листопада 2023 року / а.с.61/.

30 листопада 2023 року відкладено підготовче судове засідання на 14 грудня 2023 року, у зв`язку з неявкою сторін /а.с.71/.

14 грудня 2023 року відкладено підготовче судове засідання на 11 січня 2024 року, у зв`язку з неявкою відповідача /а.с.74-75/.

02.01.2024 до суду надійшов від представника відповідача відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Наголосив, що позивача було позбавлено преміювання за травень 2023 року та не виплачено додаткову винагороду у зв`язку із тим, що солдат ОСОБА_1 02.05.2023 перебував під час виконання службових обов`язків у стані алкогольного сп`яніння, тобто вжив алкогольні напої, що у свою чергу підтверджуються матеріали службового розслідування. року ним, під час виконання службових обов`язків, було допущено вживання алкогольних напоїв, внаслідок чого позивач перебував на службі у стані важкого алкогольного сп`яніння /а.с. 82-84/.

11 січня 2024 року сторони у судове засідання не з`явилися, суд протокольною ухвалою закрив підготовче судове засідання, перейшов до розгляду справи по суті у порядку письмового провадження / а.с. 127/.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 67-РС від 20.03.2023 призначений на посаду стрільця-зенітника і зенітного ракетного взводу і зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону та згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 № 82 посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків.

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2023 № 1717 призначено провести службове розслідування відносно солдата ОСОБА_1 у зв`язку із ймовірним перебуванням в стані алкогольного сп`яніння.

За наслідками проведеного службового розслідування складено Акт, в якому зазначено, що солдат ОСОБА_1 у невстановленому місці та у невстановлений час, 02.05.2023 вжив алкогольні напої, після чого знаходився в стані алкогольного сп`яніння в розташуванні і зенітної ракетної батареї зенітного ракетно- артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 . Та вказано, що згідно 4.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), у зв`язку із чим, порушення солдатом ОСОБА_1 допущене під час виконання обов`язків військової служби. Частиною 5 Акту службового розслідування запропоновано за порушення вимог ст.ст. 11,13,16,49,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та не нараховувати премії за травень 2023 на підставі п.5 розділу XVI Порядку від 07.06.2018 № 260, а також не нараховувати додаткову винагороду, встановленої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 за травень 2023.

На підставі вказаного Акту, командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 11.05.2023 № 1880 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 » в якому зазначено, що своїми діяннями солдат ОСОБА_1 допустив порушення вимог ст.ст. 11,13,16,49,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час виконання обов`язків військової служби (перебування в розташуванні зенітного ракетно-артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 під час виконання обов`язків військової служби у стані алкогольного сп`яніння) у зв`язку із чим (згідно П.З наказу) наказано не нараховувати премії за травень 2023 на підставі п.5 розділу XVI Порядку від 07.06.2018 № 260.

У зв`язку із прийняттям зазначеного наказу, Військова частина не нарахувала та не виплатила ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 за травень 2023.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №233/2301/23 від 19.05.2023 закрито провадження за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Позивач, не погоджуючись із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2023 №1880 в частині результатів проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та позбавлення його права на отримання премії та додаткової винагороди за травень 2023 року, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок № 260 / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 розділу XVI вказаного Порядку, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Згідно абзацу 3 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Крім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" установлено на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (...) додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Як випливає з матеріалів справи 11.05.2923 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №1880 «Про результати проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 » в якому зазначено, що своїми діяннями солдат ОСОБА_1 допустив порушення вимог ст.ст. 11,13,16,49,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час виконання обов`язків військової служби (перебування в розташуванні зенітного ракетно-артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 під час виконання обов`язків військової служби у стані алкогольного сп`яніння) у зв`язку із чим (згідно П.З наказу) наказано не нараховувати премії за травень 2023 на підставі п.5 розділу XVI Порядку від 07.06.2018 № 260.

Отже, виданим наказом солдата ОСОБА_1 позбавлено премії та додаткової винагороди за травень 2023 року за вживання алкогольних напоїв.

Суд зауважує, що в рамках проведеного службового розслідування командиром військової частини був складений протокол №339 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 КУпАП від 03.05.2023 року, відповідно до якого « 02 травня 2023 року о 19 год.28 хв за адресою: ППД, м.Костяинівка Донецької області (територія військової частини НОМЕР_1 ) старшим лейтенантом ОСОБА_2 під час огляду території був виявлений солдат ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з ротової порожнини, порушення мовлення та координації рухів» /а.с.106/.

Вказаний протокол з іншими матеріалами розсування був переданий до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області для розгляду у судовому порядку.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №233/2301/23 від 199.05.2023 закрито провадження за ч.3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач наполягає на тому, що йому не було відомо про проведення стосовно нього службового розслідування, вказує, що освідування на стан алкгольного сп`яніння за допомогою Алкотестера не проходив, звертає увагу суду, що в акті №2032 від 02.05.2023 зазначається про роздруківку результатів приладу №00209-15, в той час як додається тест №2510 на приладі 00209.

Суд перевіривши доводи позивача, встановив невідповідність даних акту огляду на стан алкогольного сп`яніння №2032 від 02.05.2023 з наданою суду відповідачем роздруківкою приладу Алконт-М №2510, підписи тестуємого ОСОБА_1 на роздруківці результатів приладу №00209-15 №2510, а також у акті №2032 відсутні, відомості про відмову від підпису ОСОБА_1 у роздруківці та у акті також відсутні, що ставить під сумнів належність результату роздруківки №2510 про стан алкогольного сп'яніння саме ОСОБА_1 .

Отже, дослідивши матеріалів справи проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ОСОБА_1 ймовірно в стані алкогольного сп`яніння, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2023 №1880 в частині результатів проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 та інші докази у цій справі, суд встановив, що матеріали даної справи не містять беззаперечних доказів того, що позивач перебував 02.05.2023 на військовій службі в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2023 №1880 в частині результатів проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за травень 2023 року та додаткову винагороду за травень 2023 року, відповідно до постанови Кабінету міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від справи судового збору.

26.01.2024 від представника позивача надійшла заява про наявність судових витрат, в якій повідомляє, що орієнтовні витрати ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи становлять 25000,00 грн.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що представником позивача не надано суду докази понесення витрат на правову допомогу, таким чином, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ронкпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу командира, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2023 №1880 в частині результатів проведеного службового розслідування за фактом перебування на військовій службі ймовірно в стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за травень 2023 року та додаткову винагороду за травень 2023 року, відповідно до постанови Кабінету міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко