Справа № 420/4147/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4147/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у не звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити ОСОБА_1 зі служби за сімейними обставинами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неодноразово подавав рапорти про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами. Проте, відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні рапортів, зазначивши, що в довідці до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією не зазначено, що хвора потребує постійного догляду, а також довідка ЛКК видана не встановленої форми. Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 27.02.2024 р. за вхід. № ЕС/8020/24), зазначаючи, що для звільнення за п. п. «г» п. ч.5 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовець повинен підтвердити необхідність здійснення постійного догляду за хворими дружиною (чоловіком), батьками відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність здійснення постійного догляду за хворою дитиною висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. До позовної заяви додано довідку №710 від 15.11.2023, відповідно до якої ОСОБА_2 , мати позивача, потребує постійного стороннього догляду, яка підписана, в тому числі Головою ЛКК, в якій відсутнє жодне посилання на засідання ЛКК та відповідний протокол ЛКК, який складається після проведення кожного засідання. Також, у доданій довідці відсутнє посилання на те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду безстроково, що свідчить про строковість такого діагнозу та, відповідно строковість реабілітаційного періоду, строковість потреби у сторонньому догляді. Однак такий строк довідці №710 від 15.11.2023 не зазначено. З урахуванням положень Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про лікарсько-консультативну комісію, позивач, для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, мав долучити до рапорту про звільнення з військової служби за пп. «г» п. ч.5 ст. 26 Закону № 2232-XII висновок МСЕК із зазначенням необхідності здійснення постійного стороннього догляду, який є належним підтверджуючим документом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/4147/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Наказу начальника загону від 04.08.2023 №507-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення, прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 02 серпня 2023 року, та наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України зарахований у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05.10.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г», пункту 2, частини 4, статті 26, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у матері інвалідності другої групи. До рапорту додані наступні документи: витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; картка платника податків ОСОБА_1 ; довідка від 12.10.2023 без №; картка фізичної особи платника податків ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_2 довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року.

13.11.2023 p. позивачем отримано відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні рапорту, викладену у Листі №12/31538/23-ВН, де зазначено, що копії документів, які додані до рапорту для прийняття правового рішення, не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами, у зв`язку із тим, що у довідці до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року не зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 потребує постійного догляду.

17.11.2023 p. позивач повторно звернувся до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. До рапорту додано: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію витягу з реєстру територіальної громади; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ; копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_2 довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року; копія довідки ЛКК від 15.11.2023.

23.11.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно відмов в задоволенні рапорту ОСОБА_1 , що підтверджується Листом №12/33489/23-ВН, в якому вказано, що копії документів, які додані до рапорту для прийняття правового рішення, не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами у зв`язку із тим, що у довідці до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року не зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 потребує постійного догляду. Також довідка ЛКК від 15.11.2023 видана не встановленої форми.

09.12.2023 року, на запит представника позивача, ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача, про відсутність підстав для звільнення його за сімейними обставинами, та про можливість оскарження відповіді до вищого керівництва або до суду в порядку і терміни, визначені в Законі «Про звернення громадян», та КАС України.

15.12.2023 Листом ІНФОРМАЦІЯ_6 було повідомлено про відсутність підстав для скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про наявність права оскаржити відповідь до Адміністрації Державної прикордонної служби України або до адміністративного суду. У зв`язку з чим, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою про порушення прав людини і громадянина та військовослужбовця ОСОБА_1

18.01.2024 р. Листом Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №3557А/К-1699.3/24/42.2.2, повідомив позивача про звернення до Адміністрації Державної прикордонної служби України з метою здійснення перевірки викладених порушень з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, протиправною, позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у не звільнені ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити ОСОБА_1 зі служби за сімейними обставинами, є такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про Загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан.

В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено.

Зокрема, судом встановлено, що 05.10.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г», пункту 2, частини 4, статті 26, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у матері інвалідності другої групи. До рапорту додані наступні документи: витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; картка платника податків ОСОБА_1 ; довідка від 12.10.2023 № б/н; картка фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_2 довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року.

13.11.2023 p. позивачем отримано відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні рапорту, викладену у Листі №12/31538/23-ВН, де зазначено, що копії документів, які додані до рапорту для прийняття правового рішення, не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами, у зв`язку із тим, що у довідці до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року не зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 потребує постійного догляду.

17.11.2023 p. позивач повторно звернувся до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. До рапорту додано: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію витягу з реєстру територіальної громади; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ; копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_2 довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року; копію довідки ЛКК від 15.11.2023 №710.

23.11.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно відмов в задоволенні рапорту ОСОБА_1 , що підтверджується Листом №12/33489/23-ВН, зазначаючи, що копії документів, які додані до рапорту для прийняття правового рішення, не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами у зв`язку із тим, що у довідці до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року не зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 потребує постійного догляду. Також довідка ЛКК від 15.11.2023 видана не встановленої форми.

09.12.2023 року, на запит представника позивача, ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача, про відсутність підстав для звільнення його за сімейними обставинами, та зазначив наступне: «Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 до рапорту військовослужбовця додаються підтверджуючі документи для прийняття рішення про звільнення. З підтверджуючих документів надано: копію паспорта ОСОБА_1 , копію витягу з реєстру територіальної громади; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ; копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_2 ; довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року; копія довідки ЛКК від 15.11.2023. Відповідно «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена, правових підстав для звільнення не має

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, за правилами підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (абзац 4);

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (абзац 7).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За приписами підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, надаючи оцінку спірним правовідносинам, та наявності/відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно положень підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, суд наголошує наступне.

Зокрема, як встановлено судом, обґрунтовуючи наявність підстав для застосування положень підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач посилається на довідку до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10 жовтня 2023 року; Висновок ЛКК від 24.11.2023 року про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують стороннього догляду.

Так, судом з`ясовано, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.06.2022 року матір`ю ОСОБА_1 (позивача) є - ОСОБА_2 .

Зі змісту Довідки МСЕК серії 12 ААГ №495433 від 10.10.2023, вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи.

Згідно Висновку «Про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 24.11.2023 (форма №080-4/о), що виданий Комунальним Підприємством «Захарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області», ОСОБА_2 потребує надання соціальних послуг, а саме денного догляду та догляду вдома.

Так, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 затверджено форму первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення (далі Інструкція №407).

Згідно з п.п.4, 9, 11 Інструкції №407 висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.

Отже, наданий позивачем та наявний у справі Висновок від 24.11.2023 за формою №080-4/о підтверджує потребу ОСОБА_2 в наданні соціальних послуг з денного догляду вдома.

Також, згідно з Довідкою ЛКК Комунального Підприємства «Захарівського центру первинної медико-санітарної допомоги» Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області» від 15.11.2023 №710, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 встановлений наступний діагноз «Інвалід II групи. ІХС. Стенокардія напруги III ФК. Нестабільна стенокардія-13.03.2014 р. Постінфарктний кардіосклероз (27.01.2021 р. на фоні COVID-19). НАК 1 ст. НТК І-ІІ ст. Легенева гіпертензія І ст. Персистуюча форма фібриляції передсердь. Минуча екстрасистолія. Гіпертонічна хвороба ІIІ ст., кризовий перебіг (часті гіпертонічні кризи по кардіальному, церебральному, та ускладнений ОКС-27.01.21р. гострою гіпертонічною енцефалопатією 27.01.2021p., 21.08.2023 р. ускладнений носовою кровотечею), ризик дуже високий. Гіпертензивне серце II ст. СН II A-B-NYHA III (ФВ 47%)». Потребує постійного прийому кардіопротекторів та гіпотензивних препаратів, а також постійного стороннього догляду.

Отже, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем до матеріалів справи надано належні та допустимі докази на підтвердження необхідності здійснення стороннього догляду за матір`ю позивача - ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2 групи.

Так, сам по собі факт необхідності здійснення такого догляду не свідчить про безумовне звільнення позивача зі служби, оскільки диспозиція абз.7 підпункту "г" » пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону №2232-XII передбачає умову: у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до вимог ст.202 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки Захарівської селищної ради Роздільнянського району від 12.10.2023 № 292, виданої ОСОБА_2 , до складу її сім`ї входить син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також, згідно Акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.11.2023 року вбачається, що разом із ОСОБА_2 проживає її син - ОСОБА_1 . Інших осіб які проживають разом з ОСОБА_2 , та можуть здійснювати догляд за останньою, судом не встановлено.

Таким чином. з огляду на викладене, судом встановлено відсутність інших, окрім позивача, осіб які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , що відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, через сімейні обставини.

Між тим, суд враховує, що позивачем при поданні рапортів про звільнення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.10.2023 р., та від 17.11.2023 року, не був доданий Висновок ЛКК від 24.11.2023 року «Про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують стороннього догляду», а відтак відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у звільненні з військової служби, не досліджував та не надавав відповідної належної оцінки вказаному документу.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем - ОСОБА_1 до рапорту від 17.11.2023 року не був доданий, зокрема, Висновок ЛКК від 24.11.2023 року «Про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують стороннього догляду», та відповідно вказаному документу з боку відповідача не було надано належної оцінки, правові підстави для визнання протиправною бездіяльності останнього, відсутні, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023 року, поданий на ім`я Начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден майору Володимиру Звізло, щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, у тому числі, з огляду на наявність Висновку ЛКК від 24.11.2023 року, враховуючи окреслені у судовому рішенні висновки, та правову оцінку суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають задоволенню частково, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023 року, поданий на ім`я Начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден майору Володимиру Звізло, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, враховуючи Висновок ЛКК від 24.11.2023 року, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду.

3. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко