Справа № 303/8918/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 303/8918/23 пров. № А/857/1306/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Гриньків І.С.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2023 року (головуючий суддя: Полянчук Б.І., місце ухвалення - м. Мукачево) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , 21.09.2023 звернулася до суду з позовом, в якому, просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.09.2023 серії БАБ № 533981.

Обґрунтовує позов тим, що у постанові не наведено доказів, на яких вона ґрунтується. Відповідачем справа розглянута у її відсутності. Оскаржувана постанова не містить всіх необхідних реквізитів передбачених ст. 283 КУпАП. Крім того, згідно ст. 27 КУПАП штрафом є грошове стягнення, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і в розмірі, встановлених цим кодексом і іншими законами України. Отже, за основу для визначення розміру адміністративного стягнення, яке підлягає накладенню на правопорушника у вигляді штрафу береться неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що на час винесення оскаржуваного рішення складав 17 (сімнадцять) гривень. Натомість, розмір накладеного адміністративного стягнення суб`єктом владних повноважень визначено у вигляді конкретної грошової суми 510 грн, що не передбачено положеннями КУпАП.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно оскаржуваної постанови 02.09.2023 приблизно о 22 год 05 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volksvagen Polo номерний знак НОМЕР_1 , у темну пору доби здійснювала рух з увімкненим дальнім світлом фар, не перемикаючи його в режим ближнього світла фар не менш як за 250 метрів до зустрічного транспортного засобу, чим порушила вимоги п. 19.2 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено доказів, які б спростовували факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, натомість відповідачем надано достатні докази на підтвердження правомірності свого рішення, що, у свою чергу, свідчить про правомірність постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 19.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку.

Світло необхідно перемикати і на більшій відстані, якщо водій зустрічного транспортного засобу періодичним перемиканням світла фар покаже потребу в цьому.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП, передбачено, що за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, встановлено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано диск (а. с. 40) з відеозаписами, який в розумінні ст. 251 КУпАП є належним доказом по цій справі.

Так, на цьому диску міститься відеозапис, згідно якого ОСОБА_1 визнала, що мало місце порушення правил ПДР України, зокрема, п. 19.2. Тобто, позивачка фактично не заперечувала рух з увімкненим дальнім світлом фар, а керування транспортним засобом із увімкненим дальнім світлом пояснювала відсутністю у неї великого водійського досвіду.

Щодо покликання позивачки, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано прав позивача, які гарантовані ст. 63 Конституції України та ст. ст. 268, 278 КУпАП, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, позивачці було роз`яснено права передбачені наведеними вище статтями, що також підтверджується відеозаписом, який долучений до матеріалів справи.

Щодо покликання позивачки, що накладений штрафу не відповідає встановленому розміру КУпАП, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки накладене на позивачку адміністративне стягнення у вигляді конкретної грошової суми, відповідає вимогам ч. 2 ст. 122 КУпАП (30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян * 17 грн = 510 грн). Згідно ст. 27 КУпАП, штрафом є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу постанови від 02.09.2023 серії БАБ № 533981, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для скасування оскаржуваної постанови від 02.09.2023 серії БАБ № 533981 відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 268, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2023 року у справі № 303/8918/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 12.04.2024.