Справа № 120/4606/24
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

15 квітня 2024 р. Справа № 120/4606/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Поліщук Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Крім того, положеннями ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Разом із позовною заявою представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник позивача зазначила, що в межах шестимісячного строку з дня звільнення позивача нею було подано адвокатські запити з приводу спірних виплат позивачу. Зазначила, що оскільки в досудовому порядку поновити порушенні права позивача не вдалось, позивачу вимушений звернутись до суду з даним позовом.

З приводу тверджень представника позивача, варто зазначити наступне.

Так, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній після 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В даному ж випадку, порушення своїх прав позивач пов`язує із невиплатою йому, зокрема:

- додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за періоди лікування з 28.02.2023 по 12.07.2023;

- грошової компенсації вартості за не отримане речове майно за період проходження військової служби з вересня 2022 по 31.08.2023;

- одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільнення з військової служби на підставі пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення (виплачено в розмірі 4 % за 11 повних календарних місяців служби).

При цьому, як видно із матеріалів позовної заяви, позивача, звільнено з військової служби наказом №89-РС, виключено зі списків особового складу військової частини з 31.08.2023.

Таким чином, враховуючи те, що даний спір стосується виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, а тому до спірних правовідносин застосовується тримісячний строку звернення до суду.

В даному ж випадку, в позовній заяві представник позивача зазначила, що в липні 2023 року позивачем було подано рапорт про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за періоди лікування з 28.02.2023 по 12.07.2023, який був залишений без задоволення.

Тобто, враховуючи те, що із відповідним рапортом позивач звертався в липні 2023 року, а тому станом на день виключення із списків особового складу військової частини (31.08.2023) уже був обізнаний про допущену, на його думку, бездіяльність щодо невиплати спірної винагороди, яка є предметом оскарження за даним позовом.

Крім того, у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що за своєю правовою природою речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

У зв`язку з цим грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Виплата компенсації за неотримане речове майно повинна здійснюватися після звільнення військовослужбовця зі служби, також відомості про останню зазначаються у документах, які оформляються під час такого звільнення (в тому числі у речовому атестаті).

За таких обставин, про відсутність виплати спірної компенсації за неотримане речове майно позивач повинен був дізнатися саме у момент звільнення з військової служби та проведення відповідних розрахунків з ним.

Варто зазначити, що звернення позивача до відповідача із заявою та отримання довідки про суму грошової компенсації за неотримане речове майно у відповідь на неї не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації права і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №380/1785/21.

Варто також звернути увагу на те, що у випадку необізнаності позивача щодо видів та розміру речового майна, якими він не був забезпечений під час служби, останній повинний був звернутися із заявою про надання йому відповідної інформації без зайвих зволікань.

Будь-яких об`єктивних перешкод щодо неможливості своєчасно (у межах тримісячного строку) звернутися до відповідача із запитом щодо компенсації за неотримане речове забезпечення та за захистом своїх порушених прав до суду представник позивача, не навів.

Також, як видно із наказу №243 від 31.08.2023, яким, окрім іншого, виключено позивача зі списків особового складу військової частини, в останньому чітко зазначено про виплату позивача одноразової грошової допомоги по звільненню в розмірі 4% за 11 повних календарних місяців служби.

При цьому, слід зазначити, що одноразова грошова допомога по звільненню також належить до сум, що належать працівникові при звільненні.

Таким чином, на момент виключення позивача зі списків особового складу останній був обізнаний про розмір виплаченої йому одноразової грошової допомоги.

Втім, до суду із вимогами щодо оскарження таких дій звернувся лише 09.04.2024.

З огляду на викладене, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду із вимогами, заявленими в межах даного позову, адже про порушення своїх прав, за захистом яких останній звернувся до суду з даним позов, він був обізнаний на момент виключення зі списків особового складу військової частини - 31.08.2023.

Натомість до суду звернувся лише 09.04.2024.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, враховано, що разом із позовною заявою представником позивача було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Втім, в такому клопотанні адвокатом не наведено жодних поважним причин пропуску позивачем строку звернення до суду, а посилання на застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду є необґрунтованими.

Разом із тим, слід враховувати, що частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

З огляду на викладене, а також з метою забезпечення позивачу права на доступ до правосуддя, вважаю за можливе запропонувати подати позивачу клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску (в разі їх існування).

Відповідно до частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене вважаю, що дану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків шляхом:

- надання клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску (в разі їх існування).

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу у 7-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду шляхом:

- надання клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску (в разі їх існування).

3. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна