Справа № 260/10085/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Ващилін Р.О.

15 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10085/23 пров. № А/857/3051/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі № 260/10085/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування періодів трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольський виробничий кооператив Ера: 21.09.1988р. - 26.03.1990р. (гр. 4,5,6 трудової книжки), в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора: 28.03.1990р. - 04.11.1990р. (гр.7,8 трудової книжки) та навчання денної форми: 01.09.1980р. - 17.06.1986р. в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті, диплом серії НОМЕР_2 , запис трудової книжки гр.1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та виплачувати пенсію за віком з урахуванням періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольський виробничий кооператив Ера: 21.09.1988р. - 26.03.1990р. (гр. 4,5,6 трудової книжки), в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора: 28.03.1990р.- 04.11.1990р. (гр. 7,8 трудової книжки) та навчання денної форми: 01.09.1980р. - 17.06.1986р. в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті, диплом серії НОМЕР_2 , запис трудової книжки гр.1 з моменту права на пенсійне забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.12.2023р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме: в Тираспольському виробничому кооперативі Ера:21.09.1988р. - 26.03.1990р., в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора: 28.03.1990р. - 04.11.1990р. та період навчання в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті: 01.09.1980р. - 25.07.1984р.

Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серія НОМЕР_3 , а саме: в Тираспольському виробничому кооперативі Ера : 21.09.1988р. - 26.03.1990р., в Проектно-виробничому і Архітектурно-виробничому бюро управління Головного Архітектора: 28.03.1990р. - 04.11.1990р. та періоду навчання в Дніпропетровському інженерно-будівельного інституті: 01.09.1980р. - 25.07.1984р. з 14 вересня 2023 року.

У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.11.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.10.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, серед іншого, долучила трудову книжку серії НОМЕР_3 від 03.11.1986р.

Вказана заява ОСОБА_1 , відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві).

13.10.2023р. Рішенням №91 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Із змісту вказаного рішення видно, що до страхового стажу не зараховано період роботи: 23.09.1988р. - 26.03.1990р. (у зв`язку з тим, що наказ про прийняття дописано іншим чорнилом) та:28.03.1990р. - 04.11.1990р. (з огляду на те, що запис про звільнення не завірено печаткою).

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В абз.1 ч.1, абз.1 ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

ч.1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ч.1 ст.62 Закону Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В п. д ч.3 ст.56 Закону Про пенсійне забезпечення визначено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Із змісту п.1, п.8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

З матеріалів справи видно, що позивач при зверненні до пенсійного органу подала, в тому числі трудову книжку НОМЕР_3 від 03.11.1986р., в якій наявні відомості про прийняття 21 вересня 1988 року на роботу на посаду інженера-кошторисника Тираспільського виробничого кооперативу Ера та звільнення з такої 26 березня 1990 року, а також прийняття 28 березня 1990 року на роботу на посаду техніка сектору планування забудови міста в ПП і АП бюро УГА м. Тирасполя та звільнення з такої 04 листопада 1990 року. Так, зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи. Відомості про період роботи в кооперативі Ера також завірені печаткою установи.

Разом з тим, відомості про роботу в ПП і АП бюро УГА м.Тирасполя печаткою не завірені.

Свою відмову зарахувати такі період до страхового стажу ОСОБА_1 пенсійний орган обгрунтовує окремими недоліками у заповненні трудової книжки, а саме тим, що наказ про звільнення дописано іншим чорнилом, а запис про звільнення не завірено печаткою.

Однак, колегія суддів не вважає такі підстави достатніми для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, оскільки незважаючи на окремі незначні недоліки в заповненні спірних записів трудової діяльності, з таких можливо встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даних періодів роботи пенсійний орган не надав суду.

Колегія суддів звертає увагу суб`єкта владних повноважень, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працювала позивач.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, тому, відбиток печатки або його відсутність/нечіткість на трудовій книжці, а також інші незначні недоліки у її заповненні не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відомості трудової книжки НОМЕР_3 від 03.11.1986р. є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак, матеріали справи не містять доказів вчинення пенсійним органом дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірні періоди роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.

Отже, в даному випадку є вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає слід скасувати, а спірні періоди роботи зарахувати до страхового стажу позивача.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду навчання в Дніпропетровському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1980р. - 17.06.1986р., суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Як видно з трудової книжки НОМЕР_3 від 03.11.1986р., ОСОБА_1 у період: 01.09.1980р. - 17.06.1986р. навчалася в Дніпровському інженерно-будівельному інституті, що підтверджується дипломом №007942 від 21.06.1986р.

Поряд з цим, у період проходження такого навчання позивачу надавалась академічна відпустка по догляду за дитиною, а саме: з 30.11.1984р. - 30.09.1985р., що підтверджується архівною довідкою №38-24-223 від 18.10.2019р., виданою Державним вищим навчальним закладом Придніпровська державна академія будівництва та архітектури.

Відповідно до наявного в матеріалах пенсійної справи, період навчання: 01.09.1980р. - 17.06.1986р. зарахований пенсійним органом тільки частково, а саме в частині перебування в академічній відпустці по догляду за дитиною: 26.07.1984р. - 14.08.1986р.. Будь-якої аргументації причин не зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі до страхового стажу ОСОБА_1 оскаржене рішення пенсійного органу не місить. Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві жодних мотивів правомірності своїх дій, всупереч ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суду не наводить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», видно, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі № 260/10085/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.04.2024р.