Справа № 600/5677/23-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5677/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

12 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, які викладені в листах від 05.07.2023 № 4509-4416/П-17/8-2400/23 та від 03.08.2023 № 5095-5009/П-17/8-2400/23, про відмову у зарахуванні певного стажу роботи, здійснення перерахунку та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити йому, як судді у відставці, перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання згідно з довідкою Господарського суду Чернівецької області № 02.03-24-65/23 від 19.06.2023 та розрахунку Господарського суду Чернівецької області від 19.06.2023 № 02.02-20-482/23 про стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, зарахувавши до стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду проходження строкової військової служби 2 роки та 9 днів; половину строку навчання на денній формі на юридичному факультеті Кишинівського державного університету 2 роки, 5 місяців, 4 дні; роботу на посаді слідчого прокуратури Чітинськоі області (Російська Федерація) 2 роки, 16 днів; роботу на посадах слідчого та помічника прокурора в органах прокуратури Чернівецької області 12 років, 11 місяців та 3 дні.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо не зарахування до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 15.05.1970 по 24.05.1972 (2 роки 0 місяців 9 днів), половини строку навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті Кишинівського державного університету з 22.08.1972 по 01.07.1977 (2 роки 5 місяців 4 дні), період роботи в прокуратурі Читинської області з 12.08.1977 по 29.08.1979 (2 роки 0 місяців 16 днів), період роботи в прокуратурі Чернівецької області з 29.08.1979 по 01.08.1992 (12 років 11 місяців 3 дні).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 15.05.1970 по 24.05.1972 (2 роки 0 місяців 9 днів), половину строку навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті Кишинівського державного університету з 22.08.1972 по 01.07.1977 (2 роки 5 місяців 4 дні), період роботи в прокуратурі Читинської області з 12.08.1977 по 29.08.1979 (2 роки 0 місяців 16 днів), період роботи в прокуратурі Чернівецької області з 29.08.1979 по 01.08.1992 (12 років 11 місяців 3 дні).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI.

Відповідно до проведеного Господарським судом Чернівецької області розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 19.06.2023 року №02.02-20-482/23, стаж роботи судді ОСОБА_1 складає 43 роки 11 місяців 16 днів, до якого включені наступні періоди:

1) строкова військова служба з 15.05.1970 по 24.05.1972 (2 роки 9 днів);

2) Кишинівський державний університет, денна форма навчання на юридичному факультеті (половина строку навчання) з 22.08.1972 по 01.07.1977 (2 роки 5 місяців 4 дні);

3) робота у прокуратурі Читинської області з 12.08.1977 по 29.08.1979 (2 роки 16 днів);

4) робота у прокуратурі Чернівецької області з 29.08.1979 по 01.08.1992 (12 років 11 місяців 3 дні);

5) Арбітражний суд Чернівецької області ( 10.07.2001 року перейменовано в Господарський суд Чернівецької області) з 01.08.1992 по 14.02.2017 року (24 роки 6 місяців 14 днів).

Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Також згідно наведеного розрахунку стажу позивача та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Арбітражного суду Чернівецької області з 01 серпня 1992 року, а з 10.07.2001 року призначено на посаду судді Господарського суду Чернівецької області.

20 липня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій просив зарахувати йому до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової військової служби, який становить 2 років та 9 днів, навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті Кишинівського державного університету, що становить 2 роки, 5 місяців та 4 дні, роботу на посадах слідчого та помічника прокурора в органах прокуратури Читинської області, Російська Федерація та Чернівецької області, що становить відповідно 2 роки та 16 днів та 12 років, 11 місяців та 3 дні та здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням раніше виплачених сум) згідно довідки Господарського суду Чернівецької області №02.03-24-65/23 від 19.06.2023 та розрахунку Господарського суду Чернівецької області від 19.06.2023 №02.02-20-482/23 про стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №5095-5009/П-17/8-2400/23 від 03.08.2023 року відповідач повідомив про відсутність правових підстав для проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, оскільки відсутні підстави для зарахування періодів проходження строкової військової служби, навчання на денній формі та роботу на посадах слідчого та помічника прокурора в органах прокуратури до стажу роботи позивача. Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, винагороди працюючого судді Конституційного Суду України) Пенсійний фонд України повідомляється Конституційним судом України, верховним Судом, Вищим судом з питань інтелектуальної власності, Вищим антикорупційним судом щодо суддів цих судів, Державною судовою адміністрацією України щодо суддів місцевих та апеляційних судів, судів, що перебувають в процесі ліквідації, у місячний строк з дня виникнення таких підстав. На даний час відповідне повідомлення від органів суду до органу Пенсійного фонду України не надходило, відтак підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки Господарського суду Чернівецької області від 19.06.2023 №02.03-24-65/23 та розрахунку стажу судді, який дає право на підставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №02.02-20-482/23 від 19.06.2023, наразі немає.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, проходження строкової військової служби, половини періоду навчання та часу роботи в органах прокуратури на посадах слідчого та помічника прокурора, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є протиправним.

Суд зазначив, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить повних 43 роки 11 місяців 16 днів, тобто повних 43 роки, тому позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 96% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + (23 Х 2% = 46 % за 23 років понад 20 років)).

Однак суд враховував, що відповідно до пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII у випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 Nє2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, суд вважав, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До того ж, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402-VIII).

Положеннями частини першої статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За приписами частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

В силу частини п`ятої статті 142 Закону №1402-VIII, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховуються також періоди відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 року у справі №580/6051/20.

На час призначення ОСОБА_1 на посаду арбітра Арбітражного суду Чернівецької області діяв Закон України «Про арбітражний суд» від 04.06.1991 року №1142-XII.

Відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону України «Про арбітражний суд» на посаду арбітра арбітражного суду Республіки Крим, арбітражних судів областей та м. Києва призначається особа, яка досягла на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю, як правило, не менше трьох років.

Поряд з цим, як встановлено судом при призначенні позивача на посаду судді Господарського суду Чернівецької області (10.07.2001 року) діяв Закон України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ «Про статус суддів» (в редакції від 05.07.2001 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років..

Згідно з частиною першою статті 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статті 1 вказаного Указу Президента України, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 01.01.2012 року.

Закон України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VІ від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VІ), який діяв під час роботи позивача суддею, містить бланкетну норму стосовно визначення стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (№1402-VIII), зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

За приписами частини шостої статті 7 Закону № 2862-ХІІ, в редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді Господарського суду Чернівецької області (10.07.2021), особливі вимоги, необхідні для зайняття посади судді Конституційного Суду України, господарських та військових судів, визначаються Конституцією України, законами України "Про Конституційний Суд України", "Про господарські суди" та іншими законами України.

Згідно статті 22 Закону України «Про господарські суди», в редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді Господарського суду Чернівецької області (10.07.2021), право на зайняття посади судді апеляційного господарського суду, а також господарського суду Автономної Республіки Крим, господарських судів областей, міст Києва та Севастополя має громадянин України, який досяг на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24.10.2019 (справа №9901/2/19) та від 30.05.2019 (справа №9901/805/18), виражене й закріплене в ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII положення про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абз. 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII) додається ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №9901/537/19).

Системний аналіз вищезазначених норм права, дає підстави для висновку, що, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2021 року у справі №580/6051/20 дійшов висновку, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення його до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 березня 2023 року у справі №280/2167/21.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, проходження строкової військової служби, половини періоду навчання та часу роботи в органах прокуратури на посадах слідчого та помічника прокурора, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є протиправним.

Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

При цьому, неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 15.05.1970 по 24.05.1972 (2 роки 0 місяців 9 днів), половину строку навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті Кишинівського державного університету з 22.08.1972 по 01.07.1977 (2 роки 5 місяців 4 дні), період роботи в прокуратурі Читинської області з 12.08.1977 по 29.08.1979 (2 роки 0 місяців 16 днів), період роботи в прокуратурі Чернівецької області з 29.08.1979 по 01.08.1992 (12 років 11 місяців 3 дні).

Отже, загальний стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить повних 43 роки 11 місяців 16 днів, тобто повних 43 роки, а тому позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 96% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + (23 Х 2% = 46 % за 23 років понад 20 років)).

Водночас, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII у випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 Nє2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є праивльними щодо задоволення адміністративного позову та встановлення довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90 % суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Щодо дати проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає, що відповідно до пункту 9 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України (зареєстрованого Міністерстві юстиції від 12 березня 2008 р. за №200/14891), перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Оскільки, як вбачається з позову та не заперечується відповідачем, після здійснення перерахунку з 19.02.2020 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року по справі №600/1623/23-а, відповідачем обмежено розмір відсотків виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то суд приходить до висновку про порушення прав позивача саме з 19 лютого 2020 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.