Справа № 280/8996/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2024 рокуз м. Дніпросправа № 280/8996/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 р. (суддя Кисіль Р.В) в адміністративній справі №280/8996/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути із Запорізької обласної прокуратури на його користь середній заробіток в розмірі 1038575,66 грн. за час затримки розрахунку при звільненні (виплати вихідної допомоги), за період з 30 квітня 2020 р. по 26 жовтня 2023 р.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що Запорізькою обласною прокуратурою не було виплачено йому вихідну допомогу при звільненні. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 р. у справі №280/3715/20, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 14 серпня 2023 р., Запорізьку обласну прокуратуру зобов`язано нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 24221,57 грн. Запорізькою обласною прокуратурою остаточний розрахунок проведений з 26 жовтня 2023 р. Посилаючись на приписи статей 116, 117 КЗпП України позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2020 р. по 26 жовтня 2023 р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 р., ухваленим за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44898,52 грн. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Запорізька обласна прокуратура, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму стягненого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 7183,76 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про помилковий розрахунок судом першої інстанції середнього заробітку, що підлягає відшкодуванню на користь позивача за час затримки виплати йому вихідної допомоги при звільненні за період з 05 вересня 2023 р. по 26 жовтня 2023 р. До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції Закону України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 р. № 2352-ІХ, що набрала чинності 19 липня 2022 р., яка передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У даних правовідносинах істотність частки вихідної допомоги, у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, складає 0,16 % за наступним розрахунком: 24221,57 грн. (сума вихідної допомоги при звільненні) : 152418,66 грн. Таким чином, 0,16 (16 %) х 1181,54 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 38 робочих днів (05 вересня 2023 р. по 26 жовтня 2023 р.) = 7 183,76 грн. (сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення). Вказаний підхід до розрахунку наведений у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 жовтня 2019 р. у справі №806/2473/18.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини, які сторонами не оспорюються:

Наказом прокурора Запорізької області від 29 квітня 2020 р. № 736к на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 30 квітня 2020 р.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі №280/3609/20 ОСОБА_1 поновлено на відповідній посаді з 30 квітня 2020 р. та стягнуто на його користь із Запорізької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 травня 2020 р. по 05 жовтня 2021 р. у розмірі 421809,78 грн.

На виконання вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі № 280/3609/20, наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 05 вересня 2023 р. № 406к скасовано наказ прокурора Запорізької області від 29 квітня 2020 р. №736к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та поновлено його на рівнозначній посаді з 30 квітня 2020 р.

Згідно з наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 05.09.2023 № 408к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури за власним бажанням з 05.09.2023.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 р. у справі №280/3715/20 зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 24221,57 грн. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2023 р. рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 р. залишено в силі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 р. у справі №280/7363/23, стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. у справі №280/3609/20 за період з 06 жовтня 2021 р. по 04 вересня 2023 р. (включно) у розмірі 583 680,76 грн.

26 жовтня 2023 р. Запорізькою обласною прокуратурою на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 р. у справі №280/3715/20 ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі 19448,37 грн. з урахуванням обов`язкових платежів.

Вважаючи, що Запорізька обласна прокуратура, у відповідності до приписів статей 116, 117 КЗпП України, зобов`язанна виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2020 р. по 26 жовтня 2023 р., ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток відповідно до судових рішень у справах 280/7363/23 та №280/3609/20, а саме за періоди з 04 травня 2020 р. по 05 жовтня 2021 р. та з 06 жовтня 2021 р. по 04 вересня 2023 р., відтак, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (вихідна допомога, право на яку було встановлено постановою Верховного Суду від 14 серпня 2023 р. у справі №280/3715/20) за період з 05 вересня 2023 р. по 26 жовтня 2023 р. в розмірі 44 898,52 грн. (1181,54 грн. (середньоденний заробіток ОСОБА_1 ) х 38 робочих дні).

Колегія суддів зазначає, що:

- у справі № 280/3609/20 постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 р. ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора з 30 квітня 2020 р. та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2020 по 05.10.2021 у розмірі 421809,78 грн. Правова підстава - стаття 235 КЗпП України;

- у справі № 280/7363/23 рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 р. на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №280/3609/20 за період з 06.10.2021 по 04.09.2023 (включно) у розмірі 583680,76 грн. Правова підстава - стаття 236 КЗпП України;

- у цій справі (№ 280/8996/23) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 р., перегляд якого здійснюється колегією суддів, на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44898,52 грн. Правова підстава - стаття117 КЗпП України.

Колегія суддів, в першу чергу, звертає увагу, що у справі № 280/7363/23 рішення суду першої інстанції не набрало законної сили ані станом на день ухвалення спірного рішення суду у цій справі (27 грудня 2023 р.), ані станом на день перегляду його в апеляційному порядку (10 квітня 2024 р.).

Таким чином, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 р. у справі № 280/7363/23, яке не набуло законної сили, не має правового значення при вирішенні спору ОСОБА_1 у цій справі (№ 280/8996/23).

Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 08 лютого 2022 р. у справі № 755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України, мають різну правову природу.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 р. у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.

У наведені постанові у справі № 755/12623/19 зазначено про те, що справа передана до Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю формування єдиної судової практики при розгляді справ вказаної категорії судами різних юрисдикцій.

Також, Велика Пала Верховного Суду вказала на те, що ні КЗпП України, ні Законом України "Про оплату праці" № 108/95-ВР не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Колегія суддів звертає увагу, що позивача було поновлено на роботі, тобто він не мав

статусу звільненого працівника з 30 квітня 2020 р. по 04.09.2023 р., а тому підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України за цей період не виникли, що також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 лютого 2018 р. у справі № 761/1812/16-ц.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що вихідна допомога була фактично виплачена позивачу 26.10.2023, тобто вже після його звільненні з роботи за власним бажанням. Відтак, суд першої інстанції правильно визначив період, за який відповідач повинен нести відповідальність за статтею 117 КЗпП України - з 05.09.2023 по 26.10.2023.

Апелянт вважає, що при розрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплати вихідної допомоги необхідно застосовувати зменшення відшкодування.

Колегія суддів зазначає наступне.

Спірний період у цих правовідносинах, який визначив позивач, охоплює з 30.04.2020 (день звільнення позивача) по 26.10.2023 (виплата вихідної допомоги).

До 19 липня 2022 р. статті 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП) мала наступну редакцію:

"В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.".

З 19 липня 2022 р. стаття 117 КЗпП України зазначала змін на підставі Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (Закон №2352-ІХ) і має наступну редакцію:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.".

До 19 липня 2022 р. Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні наведеної норми при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Проте, з 19 липня 2022 р. стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ, тому і підхід до правозастосування указаної норми змінився. Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Тому, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Період з 30 квітня 2020 р. до 19 липня 2022 р. (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати суд може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 р. до 26 жовтня 2023 р. регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями і не передбачає зменшення розміру відшкодування.

Такий підхід до вирішення подібного спору сформульовано Верховним Судом у постанові від 29 січня 2024 р. у справі №560/9586/22.

Розрахунок середнього заробітку на час затримки виплати вихідної допомоги здійснено судом першої інстанції за період з 05.09.2023 по 26.10.2023 на суму 44898,52 грн., який позивачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на правових висновках Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України в редакції до 19 липня 2022 р., яка не підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла наступного висновку:

1) за період з 30.04.2020 по 04.09.2023 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України стягненню не підлягає, зважаючи на поновлення позивача на роботі та відшкодування йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статі 235 КЗпП України;

2) за період з 05.09.2023 по 26.10.2023 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України стягненню підлягає в межах шестимісячного строку без застосування принципу співмірності і без зменшення суми відшкодування.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, які передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 р. в адміністративній справі №280/8996/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 квітня 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук