Справа № 420/5477/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5477/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.11.2023 р. № 00 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ. Досягнувши 60-річного віку, 15.11.2023 р. позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV. За принципом екстериторіальності дана заява розглянута відповідачем-2, за рішенням якого відмовлено в призначені пенсії за віком, у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV розмір пенсії буде меншим (6339,96 грн.), ніж розмір пенсії, яку наразі отримає позивач відповідно до Закону № 1788-ХІІ (6343,72 грн). Позивач вважає протиправними дії відповідача-2 щодо обчислення йому пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 1058-IV, оскільки в даному випадку підлягає застосування показник середньої заробітної плати у розмірі за 2020-2022 роки. На думку позивача, при правильному підрахунку загальний розмір пенсії за віком мав складати 10482,90 грн. (29322,82 грн. х 0,35750), що значно перевищує розмір як підрахованої пенсії за віком призначеної згідно з Законом № 1058-ІV (6339,96 грн.), так і теперішньої пенсії за віком призначеної відповідно до Закону № 3723-ХІІ (6343,72 грн). Такими чином, позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача-2 протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 20.02.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

29.02.2024 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що в результаті розгляду наданих документів для обрахунку пенсії за віком згідно Закону застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески, обчисленої як середній показник за 2014,2015 та 2016 роки, тобто-3764,40 грн., та який відповідно до показників інфляції і зростання заробітної плати в країні враховується для обчислення пенсій становить з 01.03.2023 р. - 7405,03 грн., (3764,40 грн. х 1,17 х 1,11 х 1,11 х1,14 х 1,197) Згідно вищевикладеного застосування для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020 - 2022 роки (12236,71 грн.) у зв`язку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно Закону, чинним законодавством не передбачено. На підставі наведеного прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

05.03.2024 р. відповідач-1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що в даному випадку відповідачем здійснювалося переведення позивача на пенсію за віком на умовах передбачених Законом № 1058-IV, а не первинне призначення. Первинне призначення пенсії позивачу здійснено 29.10.2015 р., а з заявою про переведення позивач звернувся 15.11.2023 р. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Отже, що при переведені з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому розраховуючи пенсію позивача за віком, відповідач-2 вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки з урахуванням індексації, як це передбачено ч.2 ст.42 Закону № 1058-IV.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 29.10.2015 р. отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ.

15.11.2023 р. позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії.

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням відповідача-2 від 05.02.2024 р. № 63 відмовлено в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV розмір пенсії буде меншим (6339,96 грн.), ніж розмір пенсії, яку наразі отримає позивач відповідно до Закону № 1788-ХІІ (6343,72 грн).

Згідно копії перерахунку пенсії позивача станом на 11.12.2023 р. страховий стаж позивача становить 35 років 9 місяців 24 дні.

Вважаючи рішення відповідача-2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 р. визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.8 Закону № 1058-IV громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ст.1 Закону № 1788-XII визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст.10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Судом встановлено, що позивачу з 29.10.2015 р. призначено пенсію за вислугою років згідно Закону № 1788-XII. Втім, досягнувши 60-річного віку, позивач набув право на призначення пенсії за віком у відповідності до приписів Закону № 1058-ІV. З метою реалізації останнього, 15.11.2023 р. позивач звернувся до відповідача-1 із відповідною заявою, однак, відповідач-2, розглянувши заяву за принципом екстериторіальності, прийшов до висновку, що має місце переведення існуючого виду пенсії на інший вид, та обчислив пенсію за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Суд ввадає такий висновок таким, що не відповідає приписам ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV, судовій практиці та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі ст.45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зі змісту наведених норм випливає те, що ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший вид. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії за цим же законом є незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Разом з тим, позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до іншого Закону - Закону № 1788-XII, який визначає інші підстави та порядок призначення пенсії. Пенсія відповідно до Закону № 1058-ІV позивачу раніше не призначалась, відтак, у цьому випадку не відбувається переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах дії Закону № 1058-ІV.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 876/5312/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV.

Отримуючи пенсію за вислугу років, позивач не користувався жодним із видів пенсій, встановлених Законом № 1058-ІV, а тому звернувшись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, він використовує право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону № 1058-ІV вперше.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідач-2 вказує на те, що при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV розмір пенсії буде меншим (6339,96 грн.), ніж розмір пенсії, яку наразі отримає позивач відповідно до Закону № 1788-ХІІ (6343,72 грн). Однак, як вбачається із матеріалів справи та підтверджується самими відповідачами, через хибне ототожнення поняття "переведення на інший вид пенсії" та "призначення пенсії", відповідачем-2 для здійснення підрахунків застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, замість вірного відповідного показника за 2020-2022 роки, як того вимагають приписи ч.2 ст.40 та ч.3 ст.45 Закону №1058-IV.

Таким чином, відповідачем-2 під час прийняття рішення від 24.11.2023 р. № 00, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Отже, рішення від 24.11.2023 р. № 00 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р., суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Приймаючи рішення щодо наявності/відсутності підстав для зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, позивачу для призначення пенсії за віком з 15.11.2023 р. необхідно дотриматись двох обов`язкових умов: досягнути 60-річного віку та мати страховий стаж не менше 30 років.

Як підтверджується матеріалами справи, на момент звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, позивачу виповнилось 60 років, його страховий стаж становив 35 років 9 місяців 24 дні.

Оскільки відповідачем-2 протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком лише через неправильні підрахунки ймовірного її розміру через застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, водночас, судом було встановлено, що під час підрахунку підлягав застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки, а також він досягнув 60-річного віку та має необхідний страховий стаж, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-1 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення та виплата пенсії за віком позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача-2 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 призначити та виплатити позивачеві пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.Канатна, буд.83, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича, буд.7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича, буд.7, ) від 24.11.2023 р. № 00 щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.Канатна, буд.83, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.11.2023 р.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.О.Ольжича, буд.7, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко