Справа № 320/41879/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кобаля М.І., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач/ ГУ ПФУ у Київській обл.), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неврахування стажу ОСОБА_1 на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр відповідно до довідки-розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в адміністративній справі № 320/17080/21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок, виплатити різницю та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в адміністративній справі № 320/17080/21 з врахуванням стажу на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр відповідно до довідки-розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про протиправність відмови відповідача у зарахуванні стажу роботи позивача на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992, що порушує право позивача на належне нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неврахування стажу ОСОБА_1 на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр відповідно до довідки-розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в адміністративній справі № 320/17080/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в адміністративній справі № 320/17080/21 з врахуванням стажу на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр відповідно до довідки-розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В решті позовних вимог - відмовлено

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого міститься в матеріалах справи

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 27.11.2018 № 3614/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Київського апеляційного суду від 05.12.2018 № 511-ОС позивача відраховано із штату суддів суду.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та одержує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», має пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №320/17080/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () починаючи з 19.02.2020 здійснити перерахунок, виплатити різницю щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII на підставі довідок Київського апеляційного суду про суддівську винагороду № 107/0421/20 від 27.08.2020 та № 221/0421/21 від 23.09.2021, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою щодо неналежного виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №320/17080/21.

Листом від 28.10.2022 №1000-0202-8/108728 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача, що згідно матеріалів пенсійної справи страховий стаж становить 41 рік 10 місяців 1 день, в тому числі стаж на посаді судді становить 15 років 8 місяців 28 днів.

Відповідно до частини першої статті 137 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Зазначено, період роботи членом Київського міського суду з 25.08.1986 по 07.07.1992 до стажу на посаді судді не враховано.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо неврахування стажу на посаді члена Київського міського суду з 25.08.1986 по 07.07.1992, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частин 1-3 статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як встановлено матеріалами справи, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі №320/17080/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () починаючи з 19.02.2020 здійснити перерахунок, виплатити різницю щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII на підставі довідок Київського апеляційного суду про суддівську винагороду №107/0421/20 від 27.08.2020 та № 221/0421/21 від 23.09.2021, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат.

В той же час, згідно розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виданого Київським апеляційним судом, стаж роботи позивача, станом на 05 грудня 2018 року, становить 21 рік 7 місяців та 10 днів, а саме:

- Народний суддя Дніпровського районного народного суду міста Києва 25.05.1981-25.08.1986 (5 років 3 місяці 1 день);

- Член Київського міського суду 25.08.1986-07.07.1992 (5 років 10 місяців 13 днів);

- Суддя Апеляційного суду Київської області 09.06.2008-01.10.2018 (10 років 3 місяці 23 дня);

- Суддя Київського апеляційного суду 02.10.2018-05.12.2018 (2 місяці 4 дня).

Зазначені обставини підтверджуються також відомостями про трудовий шлях ОСОБА_1 , зазначеними в трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №592/3694/17 про те, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Як вбачається з рішення Вищої ради правосуддя від 27 листопада 2018 року №3614/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного суду у відставку» ОСОБА_1 , з травня 1981 року по серпень 1986 року працював народним суддею Дніпровського районного народного суду міста Києва, з серпня 1986 року по липень 1992 року - член Київського міського суду, з червня 2008 року по жовтень 2018 року - суддя апеляційного суду Київського області, з жовтня 2018 року - суддя Київського апеляційного суду.

Рішенням встановлено, що суддя ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Проте, як зазначає Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, період роботи членом Київського міського суду з 25.08.1986 по 07.07.1992 до стажу на посаді судді не враховано.

Колегія суддів не погоджується з вказаним твердженням відповідача з огляду на наступне.

30 травня 1975 року Указом Голови президії Верховної Ради Української РСР «Про утворення Київського міського суду та відділу юстиції виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих» був створений Київський міський суд на правах обласного суду.

За приписами ст. 29 Закону України «Про судоустрій України» від 05.06.1981 №2022-X Обласні суди, Київський міський суд обираються відповідно обласними, Київською міською Радами народних депутатів строком на п`ять років у складі голови, заступників голови, членів суду і народних засідателів.

Кількісний склад обласного, Київського суду встановлюється відповідною Радою народних депутатів за поданням Міністра юстиції Української РСР.

Обласний, Київський міський суд не менш як один раз за період повноважень подає звіт про роботу і систематично доповідає про свою діяльність обласній, Київській міській Раді народних депутатів.

Відповідно до ст. 31»Про судоустрій України» від 05.06.1981 №2022-X Обласний, Київський міський суд: розглядає у межах своїх повноважень справи як суд першої інстанції, у касаційному порядку, порядку нагляду і в зв`язку з нововиявленими обставинами; здійснюючи нагляд за судовою діяльністю районних (міських) народних судів, також вивчає і узагальнює судову практику, аналізує судову статистику; здійснює інші повноваження, надані йому законодавством.

Згідно зі ст. 32 вказаного Закону Президія обласного, Київського міського суду утворюється в складі голови, заступників голови і членів суду в кількості, що визначається виконавчим комітетом обласної, Київської міської Ради народних депутатів.

Склад президії суду затверджується виконавчим комітетом відповідної Ради народних депутатів за поданням голови обласного, Київського міського суду.

З системного аналізу вищевикладеного вбачається, Київський міський суд було створено на правах обласного суду, правосуддя здійснювалося колегіально, шляхом формування відповідних колегій, які складалися із членів відповідного суду.

Отже, позивач, здійснюючи правосуддя на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр, відповідно до законодавства, яке діяло на той час, був суддею в розумінні чинного на сьогодні законодавства.

Враховуючи, що посада ОСОБА_1 як члена Київського міського суду є саме посадою судді, отже ГУ ПФУ у Київській області прийшов до помилкового висновку, що така не відноситься до посад, визначених приписами ст. 137 Закону №1402-VIII.

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неврахування стажу ОСОБА_1 на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр відповідно до довідки-розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в адміністративній справі № 320/17080/21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в адміністративній справі № 320/17080/21 з врахуванням стажу на посаді члена Київського міського суду в період з 25.08.1986 по 07.07.1992 рр відповідно до довідки-розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо позовних вимог в частині виплати різниці щомісячного довічного грошового утримання та формулювання «виплачувати» щомісячне грошове утримання судді у відставці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Оскільки перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці, враховуючи спірний період стажу з 25.08.1986 по 07.07.1992, ще не проведено, тому суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

При цьому, суд зазначає, зобов`язання на підставі судового рішення відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового утримання позивачу само по собі передбачає виплату заборгованості по ній з врахуванням різниці, без обмеження строком, а тому додаткового встановлення судовим рішенням не потребується. Водночас, спосіб виконання рішення про виплату коштів за рахунок Державного бюджету України визначається згідно чинного бюджетного законодавства та особливостей фінансування відповідних видатків, і суд не вважає за можливе визначати спосіб виконання судового рішення в даному випадку.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першох інстанції про відмову у позові в частині вказаних позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: М.І. Кобаль

Н.Є. Маринчак