Справа № 300/855/24
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2024 р. справа № 300/855/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), 06.02.2024 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Кіровоградській області), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02.07.1990 по 31.08.1990 на Заводі "Позитрон" та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII з 19.01.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 23-24).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27.02.2024. У даному відзиві представник відповідача зокрема зазначила, що в позові позивачка посилається на висновки Конституційного Суду України у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020. Однак, висновок Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20 полягає в тому, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення КСУ №1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-XII після 23.01.2020, належать особи, які працювали до 1 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими у важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону №1788-XII, у редакції до 1 квітня 2015 року та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії. Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.07.1990 по 31.08.1990, то зазначили, що пунктом 2.4 Інструкції №162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Враховуючи вищенаведене, право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058-IV у позивача відсутнє. Просила відмовити у задоволенні позову (а.с.30-33).
Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області скористалося своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.02.2024. У даному відзиві представник відповідача зокрема зазначила, що в позові позивачка посилається на висновки Конституційного Суду України у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020. Однак, висновок Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20 полягає в тому, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення КСУ №1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-XII після 23.01.2020, належать особи, які працювали до 1 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими у важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону №1788-XII, у редакції до 1 квітня 2015 року та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії. Представник відповідача зазначає, що рішення Конституційного суду від 23.01.2020 №1-р/2020 не відновлює дію закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.07.1990 по 31.08.1990, то зазначили, що пунктом 2.4 Інструкції №162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Просила відмовити у задоволенні позову (а.с.38-41).
07.03.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.42-45).
Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив та заперечення, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позовну заяву, встановив такі обставини.
19.01.2024 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсії забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.
За принципом екстериторіальності (визначення в автоматичному режимі Пенсійного органу для призначення пенсії), надані документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від №52 від 25.01.2024, відмовлено у призначенні пенсії позивачу (а.с.18).

Згідно із рішенням від №52 від 25.01.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах та зазначено, що страховий стаж особи становить 33 роки 10 місяців 08 днів, пільговий стаж на посаді водія міського пасажирського транспорту враховано - 16 років 2 місяці 20 днів. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зарахований період трудової діяльності, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 09.07.1990, з 02.07.1990 по 31.08.1990, оскільки між датою звільнення та датою наказу на звільнення великий проміжок часу (у даті наказу про звільнення зазначено грудень місяць). Право на призначення пенсії відповідно пункту 9 частини 2 статті 114 Закону, з урахуванням наявних документів, заявниця набуде після досягнення 55-річного віку, з 24.10.2026 (а.с. 18).

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України Кіровоградській області №52 від 25.01.2024 про відмову у призначенні пенсії протиправним та просить призначити пенсію, у зв`язку з чим звернулася в суд за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи слід керуватись нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тих редакціях, які були чинні на момент виникнення спірних відносин.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 2 Закону №1788-ХП визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно пункту з частини 1 статі 13 Закону №1788-ХП (у редакції від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок не менше 25 років, у тому числі, на зазначеній роботі не менше 10 років.

У свою чергу, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-1V (далі Закон №1058-IV), доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Зокрема, згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-1V (в редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Разом з цим. Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, у новій редакції викладений п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах даній категорії громадян почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-V1II та пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

У свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

У відповідності до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 1З, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1 -р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1 788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:

чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років".

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-ХІІ У редакції до внесення змін Законом №213-VIII. При цьому, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

З урахуванням вказаного, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-,"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06. рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, враховуючи вказане рішення Конституційного Суду, а також вимоги щодо застосування державними органами саме того закону, який є найбільш сприятливим для особи, суд вважає. що має право на застосування при призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах - пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, тобто як водію міського пасажирського транспорту (тролейбуса) після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років".

Суд звертає увагу на те, що на час звернення із заявою про призначення пільгової пенсії позивач досягла необхідного віку (52 років), встановленого статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, а тому доводи ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відсутності у позивача необхідного пенсійного віку є безпідставними.

Суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення від 25.01.2024 слідує й те, що орган пенсійного забезпечення підтвердив наявність у ОСОБА_1 страхового стажу 33 роки 10 місяців 08 днів та 16 років 2 місяці 20 днів - пільгового стажу на посаді водія міського пасажирського транспорту (тролейбуса). Наведене відповідає записам трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 09.07.1990 та підтверджується розрахунком страхового стажу за формою РС-право №52 (а.с.13-14, 19).

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Довідкою КП "Електроавтотранс" Івано-Франківської міської ради від 09.01.2024 за №09/76.3-28 підтверджено той факт, що позивач працювала повний робочий день па КП "Електроавтотранс" у період з 14.08.2007 по 09.01.2024 (даний час) та виконувала перевезення пасажирів на міському транспорті (тролейбусі) за професією водій тролейбуса (код професії 8323).

Пільговий стаж на посаді водія тролейбуса по перевезенню пасажирів на міських маршрутах також підтверджено комісією КП "Електроавтотранс" Івано-Франківської міської ради, що зафіксовано у протоколі №2 від 09.01.2024 (а.с.15-17).

Отже, станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у ОСОБА_1 наявні усі встановлені пунктом "з" частини 1 статгі 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо посилань ГУ ПФУ в Кіровоградській області на неможливість зарахування згідно записів №2 та №3 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.07.1990, до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.07.1990 по 01.09.1990 на Заводі "Позитрон" з тих підстав, що між датою звільнення та датою наказу на звільнення великий проміжок часу (у даті наказу про звільнення зазначено грудень місяць), то з цього приводу суд зазначає таке.

Записи №2 та №3 у трудовій книжці позивача є послідовними, чіткими, без перекреслень, не містять ні виправлень/підтирань, засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства.

а тому період роботи з 02.07.1990 по 01.09.1990 на Заводі "Позитрон" підлягав зарахуванню відповідачем до загального страхового стажу на підставі записів трудової книжки.

Відповідно до пункту 4 Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, зважаючи на те, що відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця, у позивача відсутній обов`язок нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки та внесення записів до неї.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, тобто на роботодавця, а не для робітника й не може впливати на його особисті права.

Враховуючи наведене, період роботи позивача з 02.07.1990 по 01.09.1990 на Заводі "Позитрон" підлягає зарахуванню відповідачем до загального страхового стажу на підставі записів трудової книжки.

В силу приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, Головне управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області безпідставно проігнорувало Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 та. як наслідок, протиправно своїм рішенням №52 від 25.01.2024 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відтак, з метою забезпечення гарантованого статтею 46 Конституції України права на соціальний захист та уникнення повторної безпідставної відмови у призначенні позивачу пенсії, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 02.07.1990 по 31.08.1990 на Заводі "Позитрон", та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 19.01.2024.

Вирішуючи спір по суті, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідачем протиправно не зараховано спірний трудовий стаж, з метою забезпечення відновлення порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.0.1 від 02.02.2024.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 20632802, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №52 від 25.01.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період роботи з 02.07.1990 по 31.08.1990 на Заводі "Позитрон" та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII з дня звернення - 19.01.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 20632802, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.