Справа № 331/4776/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 331/4776/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2023 року у справі №331/4776/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №567908 від 19.07.2023, внесену старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП Бочковським І.Ю., якою на ОСОБА_1 накладено стягнення штраф у розмірі 340 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України з огляду на підписання позову особою, повноваження якої для представництва інтересів позивача у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя не підтверджені.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що Рішенням Ради адвокатів України №118 від 17.11.2020 внесені зміни до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, яким доповнено пункт 12.4 Положення новим абзацом у наступній редакції: «Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо)». Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №910/1669/19, де зазначено, що «у випадку коли в ордері адвокатом зазначається про надання правової допомоги у будь-яких судах України, це є додатнім для висновку про наявність у адвоката права на підписання апеляційної скарги». Також в цій постанові зазначається, що вказаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/847/18. Натомість, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву у даній справі, не перевірив актуальність чинного законодавства, керувався постановами Верховного Суду, які були прийняті на основі застарілого законодавства, яким регулювалася діяльність адвоката у той час. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що суд першої інстанції в ухвалі про повернення позовної заяви вказав, що до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору, однак не надав при цьому строку на усунення недоліків шляхом залишення позовної заяви без руху, а відразу повернув позовну заяву.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Пунктом 3 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як зазначено вище, повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов підписано особою, яка не мала право його підписувати. Фактично позиція суду першої інстанції полягає в тому, що у випадку пред`явлення позову, підписаного адвокатом, то в ордері про надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» повинно бути зазначено саме «Жовтневий районний суд м. Запоріжжя», а не як у спірному випадку - «у судах всіх інстанцій».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із частиною 4 статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Згідно з пунктом 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до рішення Ради адвокатів України № 118 від 17.11.2020, далі - Положення № 41) ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Відповідно до пункту 12.4 Положення №41 назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордеру як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі, коли в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема «суди України» чи інші подібні конструкції.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №826/17175/18 зазначено, що:

- під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);

- зазначення в ордері, що правова допомога надається «в судових органах» є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі;

- вимога судів зазначати в ордері найменування конкретного суду є надмірно формалізованою і створює невиправдані перешкоди для звернення до суду.

Тотожна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2023 у справі №640/30856/21.

Отже, під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема суд, органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

У спірному випадку адвокатом до позову долучено ордер про надання правової допомоги, в якому графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено - «у судах всіх інстанцій».

Тобто, наданий адвокатом Стариченко М.П. ордер №1046676, в частині визначення органу в якому надається правова допомога, відповідав вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги, чинних на момент звернення до суду із позовом у цій справі.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, обґрунтовуючи свою позицію, послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, які зроблені в постанові від 05.06.2019 у справі №9901/847/18.

У цій постанові від 05.06.2019 (справа №9901/847/18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема, суду.

Такий висновок зроблено у правовідносинах, за змістом яких, у ордері на надання правової допомоги, який був доданий до позовної заяви, підписаної адвокатом, у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».

Тобто, в розглянутих Великою Палатою Верховного Суду правовідносинах в ордері про надання правової допомоги взагалі була відсутня інформація про судові органи, в яких фактично і надавалася правнича допомога.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ордер, який долучено разом із адміністративним позовом, не є документом, що підтверджує право адвоката Стариченка М.П. на підписання адміністративного позову від імені позивача ОСОБА_1 у цій справі та, як наслідок, про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України.

Поряд із зазначеним, в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви судом першої інстанції також зазначено, що до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 536,80 грн за подання даного позову.

Однак, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що такий недолік позовної заяви як відсутність документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, подання якого передбачено ч. 3 ст. 161 КАС України, має наслідком залишення позовної заяви без руху на підставі ч. 1 ст. 169 КАС України.

І якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала про повернення позовної заяви винесена судом першої інстанції без наявних на той підстав, тому відповідно до ст.320 КАС України підлягає скасуванню з правлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2023 року у справі №331/4776/23 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко