Справа № 280/557/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Справа № 280/557/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), представник позивача ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.03.2023 №07;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах, період навчання у Металургійному технікумі Запорізької державної інженерної академії на денному відділенні за спеціальністю «Виробництво сталі у конверторах і мартенівських печах» та період служби під час мобілізації, в особливий період;

зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах з 09 березня 2023 року.

Крім того, позивачем подана заява про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, обґрунтована проходженням позивачем в період з 15.03.2022 по теперішній час військової служби в Збройних Силах України (призваний під час мобілізації).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням відповідача від 16.03.2023 №07 йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням відповідачем до пільгового стажу позивача періоду навчання та періоду військової служби. Позивач вважає таку відмову протиправною, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 18.01.2024 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом та поновлено йому цей строк, у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.02.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пільгової пенсії за віком було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Запорізькій області від 16.03.2023 № 07. До стажу роботи позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, зарахований період проходження військової служби з 16.05.2000 по 30.10.2001. На підставі довідки ПАТ «Запорізькій металургійний комбінат «Запоріжсталь» від 20.02.2023 року № 112 та даних персоніфікованого обліку до пільгового стажу позивача зараховані періоди з 19.05.1998 по 23.11.1998, з 07.07.1999 по 10.05.2000, з 22.11.2001 по 26.03.2013, з 03.04.2013 по 15.06.2014, з 28.06.2014 по 31.07.2022. Зазначає, що з 19.07.2022 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX зупинено нарахування середнього заробітку працівникам, які увільнені від роботи на час військової служби, роботодавець зобов`язаний зберігати лише робоче місце й посаду за зазначеними працівниками. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» від 02.06.2005 № 2636-VI час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.02.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник виклав свої міркування щодо відзиву відповідача.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши усі наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 09.03.2023 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача від 16.03.2023 №07 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) через відсутність необхідного пільгового стажу.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем зараховані до страхового та пільгового стажу всі періоди. Разом з тим, страховий стаж визначений у 48 років 3 місяці 29 днів, пільговий стаж 23 роки 5 місяців 17 днів (за стажем щодо якого встановлена вимога про його необхідність для призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону №1058 25 років), в тому числі 0 років 6 місяців 5 днів (за стажем щодо якого встановлена вимога про його необхідність для призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону №1058 20 років).

При цьому з наявних у справі матеріалів вбачається, що страховий стаж позивача визначений відповідачем у 27 років 4 місяці 0 днів, а не 48 років 3 місяці 29 днів як зазначено в оскаржуваному рішенні.

Листом відповідача від 31.03.2023 №4671-5366/С-02/8-0800/23 представника позивача було повідомлено, що до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховано період проходження військової служби з 16.05.2000 по 30.10.2001. Зазначено, що страховий стаж позивача склав 27 років 3 місяці 29 днів, з яких 23 роки 5 місяців 15 днів стаж роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії не менше 25 років.

13.04.2023 позивачем до відповідача надіслана скарга на оскаржуване рішення відповідача.

Актом відповідача від 28.04.2023 №0800-1102-1/2438 було виснувало, що довідка від 20.02.2023 №112 на ім`я позивача видана на підставі первинних документів «Запорізького металургійного комбінату «Запоріжсталь» та підтверджує особливий характер виконаних робіт на підприємстві.

При цьому відповідно до зазначеної довідки ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» від 20.02.2023 №112 підтверджено те, що позивач працював повний робочий день на комбінаті «Запоріжсталь» в період з 19.05.1998 по 23.11.1998 підручним сталевара мартенівської печі, з 07.07.1999 по 10.05.2000, з 22.11.2001 по 26.03.2013, з 03.04.2013 по 15.06.2014, з 28.06.2014 по 31.01.2023 за професією розливальник сталі мартенівського цеху.

Листом від 18.05.2023 №7729-6683/С-02/8-0800/23 відповідач повідомив про те, що на підставі наданих документів з урахуванням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача склав 27 років 4 місяці, з яких 23 роки 11 місяців (зокрема, військова служба в особливий період з 15.03.2022 по 31.07.2022 та з 01.08.2022 по 31.01.2023) - стаж роботи дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії не менше 25 років. Металургійний технікум Запорізької державної інженерної академії відноситься до закладу вищої освіти, відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту». У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пільгової пенсії було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.03.2023 №07, про що позивача було повідомлено.

При цьому наявні в матеріалах справи розрахунки стажу позивача, здійснені відповідачем, не підтверджують віднесення відповідачем до пільгового стажу позивача військової служби в особливий період з 01.08.2022 по 31.01.2023, як зазначив відповідач у листі від 18.05.2023 №7729-6683/С-02/8-0800/23.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом №1058, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Частиною 3 статті 114 Закону №1058 визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Аналогічні положення містить ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому ст. 14 входить до підрозділу «Пенсії за віком» розділу ІІ цього Закону «Трудові пенсії». Отже, пенсія, визначена ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є видом пенсії за віком.

З приписів ч. 3 ст. 114 Закону №1058 вбачається, що пенсія за цією нормою призначається за наявності відповідного стажу роботи незалежно від віку особи, яка претендує на таку пенсію.

В даному випадку відповідачем не визнається право позивача на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону №1058 з підстави відсутності у позивача необхідного пільгового стажу. Зокрема, з листа від 18.05.2023 №7729-6683/С-02/8-0800/23 вбачається, що відповідач вважає, що період навчання позивача в Металургійному технікумі Запорізької державної інженерної академії за спеціальністю «Виробництво сталі у конвекторах і мартенівських печах» з 01.09.1995 по 18.05.1998 та з 24.11.1998 по 30.06.1999, а також військова служба позивача в особливий період з 01.08.2022 по 02.03.2023 не повинні зараховуватися до пільгового стажу. При цьому з матеріалів справи вбачається, що до страхового стажу позивача періоди навчання в Металургійному технікумі Запорізької державної інженерної академії та період військової служби в особливий період з 01.08.2022 по 31.01.2023 зараховані.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування підстав для відмови в зарахуванні періоду навчання позивача у Металургійному технікумі Запорізької державної інженерної академії до пільгового стажу відповідач посилається на те, що цей заклад відноситься до закладу вищої освіти та до такого навчання не повинні застосовуватися норми Закону України «Про професійно-технічну освіту».

Оскільки період зазначеного навчання відповідачем зарахований до страхового стажу позивача (не пільгового), то суд констатує, що відповідачем таке зарахування здійснене із додержанням вимог п. д) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, в даному випадку наявний спір щодо зарахування зазначеного періоду навчання саме до пільгового стажу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на приписи ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», а з листа відповідача від 18.05.2023 №7729-6683/С-02/8-0800/23 вбачається, що він обґрунтовує своє рішення нормою ст. 28 Закону України «Про вищу освіту». Отже, в даному випадку відповідачем не визнається належність Металургійного технікуму Запорізької державної інженерної академії до закладів професійно-технічної освіти.

За приписами ст. 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.

Професійна (професійно-технічна) освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, а також допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення їх кваліфікації.

Допрофесійна підготовка - це здобуття початкових професійних знань, умінь особами, які раніше не мали робітничої професії.

Первинна професійна підготовка - це здобуття професійної (професійно-технічної) освіти особами, які раніше не мали робітничої професії, або спеціальності іншого освітньо-кваліфікаційного рівня, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності.

Перепідготовка робітників - це професійне (професійно-технічне) навчання, спрямоване на оволодіння іншою професією робітниками, які здобули первинну професійну підготовку.

Підвищення кваліфікації робітників - це професійне (професійно-технічне) навчання робітників, що дає можливість розширювати і поглиблювати раніше здобуті професійні знання, уміння і навички на рівні вимог виробництва чи сфери послуг.

Інклюзивне професійне (професійно-технічне) навчання - система освітніх послуг для здобуття професії або професійних навичок особами з особливими освітніми потребами, гарантованих державою.

Частиною 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За приписами ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII в Україні діють заклади вищої освіти таких типів:

1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

2) академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

3) коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.

Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу.

Проте, суд зазначає, що станом на період навчання позивача в Металургійному технікумі Запорізької державної інженерної академії (з 01.09.1995 по 30.06.1999) в Україні діяв Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ (далі Закон №1060, в редакції, яка діяла в навчання позивача).

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 43 Закону №1060 вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації:

перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти;

другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти;

третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет.

Вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо-кваліфікаційними рівнями:

молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації;

бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації;

спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

Судом встановлено, що позивач в період з 01.09.1995 по 30.06.1999 навчався в Металургійному технікумі Запорізької державної інженерної академії та отримав диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Виробництво сталі у конвекторах і мартенівських печах» і здобув кваліфікацію техніка-металурга.

Відтак, навчання позивача у зазначеному вищому закладі освіти першого рівня акредитації не є навчанням у закладі професійно-технічної освіти, а тому твердження позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про професійно-технічну освіту» є необґрунтованим.

Інших доводів в обґрунтування позовних вимог в цій частині, окрім посилань на положення Закону України «Про професійно-технічну освіту» позивач не наводить, а з аналізу чинного законодавства, яке підлягає застосуванню до цих правовідносин, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо зарахування до пільгового стажу періоду проходження позивачем військової служби в особливий період з 01.08.2022 по 02.03.2023.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 07.07.1999 працює розливальником сталі мартенівського цеха в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та з 15.03.2022 мобілізований на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 у Збройні Сили України.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.03.2022 та станом на дату подання заяви про призначення пенсії (09.03.2023) позивач проходив військову службу в особливий період (період воєнного стану) у Військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому відповідачем до пільгового стажу позивача зарахований лише період проходження позивачем військової служби з 15.03.2022 по 31.07.2022, а в обґрунтування причин неврахування періоду такої служби з 01.08.2022 по 02.03.2023 відповідач (у відзиві та листі від 31.03.2023 №4671-5366/С-02/8-0800/23) послався на приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352 щодо зупинення нарахування середнього заробітку працівникам, які увільнені від роботи на час військової служби, та обов`язку роботодавця зберігати лише робоче місце й посаду за таким працівником.

При цьому оскаржуване рішення не містить будь-якого обґрунтування неврахування відповідачем зазначеного періоду до пільгового стажу, а в листі від 18.05.2023 №7729-6683/С-02/8-0800/23 відповідач зазначив про зарахування до пільгового стажу позивача періоду з 01.08.2022 по 31.01.2023.

Будь-яких інших доводів неврахування відповідачем до пільгового стажу періоду проходження позивачем військової служби в особливий період з 01.08.2022 по 02.03.2023 матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що позивач є військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , відповідно на нього поширюються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням обставин справи, вбачається, що час проходження позивачем військової служби в особливий період, що оголошений відповідно до Закону України "Про оборону України", повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. а) п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час.

При суд зазначає, що позивач належить до переліку осіб, визначених в абз. 1 п. 1 цієї постанови.

З доданої до позову довідки Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2023 №647 вбачається, що позивач безпосередньо приймав участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 12.05.2022 по 18.01.2023.

З наведеного вбачається, що період проходження позивачем військової служби в особливий період (період воєнного стану) підлягає врахуванню до пільгового стажу позивача, при цьому час його участі у бойових діях має зараховуватися до пільгового стажу у кратності один місяць служби за три місяці.

Відтак, до пільгового стажу позивача має бути враховані періоди проходження військової служби з 15.03.2022 по 11.05.2022 та з 19.01.2023 по 02.03.2023 як один місяць служби до одного місяця пільгового стажу, а період участі в бойових діях з 12.05.2022 по 18.01.2023 як один місяць служби до трьох місяців пільгового стажу. При цьому суд зазначає, що період проходження позивачем військової служби з 15.03.2022 по 11.05.2022 врахований до пільгового стажу позивача як один до одного.

В даному випадку відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не враховані вищенаведені приписи законодавства України, здійснений невірний обрахунок страхового стажу позивача, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо посилань відповідача на приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ суд зазначає, що цей Закон не регламентує спірні правовідносини (правовідносини щодо обрахунку пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах), а тому не підлягає застосуванню до таких правовідносин.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Також, суд вважає за потрібне наголосити, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування (standards of proof): «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence), «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence) та «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

У справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень щодо відмови фізичній особі у реалізації її права на соціальний захист, гарантованого, зокрема, статтею 46 Конституції України, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Це, зокрема, зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України».

Також, аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №822/863/16, від 21 листопада 2019 року у справі №826/5857/16, від 11 лютого 2020 року у справі №816/502/16, від 16 червня 2020 року у справі №756/6984/16-а та від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.

Наведені відповідачами аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують відсутність у позивача пільгового стажу.

Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги, в частині, визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 16.03.2023 №07, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно іншої частини позовних вимог.

Щодо зобов`язання певного пенсійного органу призначити пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу позивача, з урахуванням даного рішення суду.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За приписами частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди: участі в бойових діях під час проходження ним військової служби в особливий період з 12.05.2022 по 18.01.2023 з кратністю один місяць служби дорівнює трьом місяцям пільгового стажу, а період проходження ним військової служби в особливий період з 19.01.2023 по 02.03.2023 як один місяць служби дорівнює одному місяцю пільгового стажу, а також повторно розглянути його заяву від 09.03.2023 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Щодо інших доводів сторін, то в даному випадку суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява №18390/91; пункт 29).

Інші доводи сторін не впливають на суть спору, а отже не потребують детальних відповідей.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.03.2023 №07 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії, відповідно до вимог ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди: участі в бойових діях під час проходження ним військової служби в особливий період з 12.05.2022 по 18.01.2023 з кратністю один місяць служби дорівнює трьом місяцям пільгового стажу, а період проходження ним військової служби в особливий період з 19.01.2023 по 02.03.2023 як один місяць служби дорівнює одному місяцю пільгового стажу, а також повторно розглянути його заяву від 09.03.2023 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «12» квітня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль