Справа № 400/13362/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 р. № 400/13362/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаМиколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001,
провизнання протиправним та скасування рішення від 31.07.2023 № 22/84,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради (далі Рада або відповідач) віл 31.07.2023 № 22/84 «Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у передачі в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :14:020:0015) площею 88 кв.м для обслуговування торговельного павільйону по АДРЕСА_2 (незабудована земельна ділянка)».

На обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказала, що спірне рішення суперечить нормам Земельного кодексу України і не узгоджується з висновками, викладеними у рішенні Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 у справі № 400/1899/21.

Ухвалою від 06.11.2023 суд відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою від 27.12.2023 П`ятий апеляційний адміністративний суд задовольнив апеляційну скаргу позивача на ухвалу суду першої інстанції від 06.11.2023, скасував цю ухвалу та направив справу для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 29.01.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив її розгляд на 22.02.2024, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, задовольнив клопотання позивача про витребування доказів зобов`язав відповідача подати засвідчений витяг з рішення, що оскаржується, - в частині, шо стосується позивача.

Рада позов не визнала, у відзиві зазначила, що рішення є законним та обґрунтованим. Відповідач заперечив доводи позивача про те, що спірне рішення суперечить змісту рішення Господарського суду Миколаївської області.

Витребуваний судом доказ відповідач не подав.

В судовому засіданні представник позивача вимоги адміністративного позову підтримав.

Правом участі в судовому засіданні Рада не скористалася.

Як встановлено судом, рішенням Ради від 27.07.2014 № 42/34 позивачу був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 90 м2 за рахунок земельної ділянки, відведеної рішенням Ради від 11.07.2000 № 21/15, з метою передачі в оренду для обслуговування торговельного павільйону.

17.08.2015 позивач подала до Управління земельних ресурсів (через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради) заяву про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 88 м2 для обслуговування торговельного павільйону за адресою: АДРЕСА_2 .

14.05.2018 Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради повідомило позивача про те, що «… питання продовження ФОП ОСОБА_1 оренди на три роки земельної ділянки загальною площею 88 кв. м. для обслуговування торговельного павільйону … погоджено на засіданнях постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології … та включено в проект рішення … аркуш погодження … проекту рішення наданий на розгляд служб, визначених п. 10 ст. 23 Регламенту Миколаївської міської ради … для подальшого розгляду на засіданні міської ради …».

Рішення про затвердження поданої позивачем технічної документації Рада не прийняла, що стало підставою для звернення ФОП ОСОБА_1 до суду.

Про ці обставини вказано у доданому до позову рішенні Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 у справі № 400/1899/21.

Текст заяви ФОП ОСОБА_1 до позову не доданий.

Вказаним вище рішенням Господарський суд Миколаївської області задовольнив позов ФОП ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради: визнав протиправною бездіяльність Ради при розгляді заяви ФОП ОСОБА_1 від 17.08.2015; обов`язав Раду на черговому пленарному засіданні розглянути по суті заяву ФОП ОСОБА_1 від 17.08.2015 та прийняти рішення відповідно до статті 123 Земельного кодексу України.

31.07.2023 Рада, на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області, прийняла рішення № 22/84 «Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у передачі в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :14:020:0015) площею 88 кв.м для обслуговування торговельного павільйону по АДРЕСА_2 (незабудована земельна ділянка)», далі - Рішення.

У пункті 1 Рішення вказано: «відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :14:020:0015) площею 88 кв.м, яка належить до земель комунальної власності, для обслуговування торговельного павільйону по АДРЕСА_2 (незабудована земельна ділянка). Підстава: невідповідність ст.ст. 124 та 134 Земельного кодексу України (неможливість відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому ст. 123 Земельного кодексу України, з огляду на відсутність виключень щодо передачі в оренду земельної ділянки в позаконкурентному порядку, які передбачені ст. 134 Земельного кодексу України)».

Позивач вважає, що Рішення є протиправним, оскільки, відповідно до частини п`ятнадцятої статті 123 Земельного кодексу України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідних до них нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно з частиною першою статті 123 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною у серпні 2015 року (звернення позивача до Ради) та у липні 2023 року (Рішення)), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності передаються у користування: або за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), або без складення документації із землеустрою.

У частині п`ятнадцятій статті 123 Земельного кодексу України (норма, на яку вказала позивач) вказані підстави для відмови у затвердженні саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто проекту, що розробляється на підставі дозволу, який отримує особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення (частина друга статті 123 Земельного кодексу України).

Оскільки позивач звернулась до Ради з приводу затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), формальні підстави для застосування при наданні оцінки правомірності Рішення частини п`ятнадцятої статті 123 Земельного кодексу України відсутні.

Позивач послалася на постанову Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 464/6552/17.

У цій постанові, зокрема, зроблений висновок, що «… стаття 123 ЗК України поширюється на випадки, коли земельна ділянка підлягає передачі, в т.ч., і на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною тринадцятою цієї норми передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Тобто, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав за яких суб`єкт владних повноважень може відмовити у затвердженні проекту землеустрою (технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)) …».

Суд зазначив, що для врахування цього висновку (про застосування закону, що регулює подібні правовідносини) необхідно встановити, чи належить застосувати до спірних правовідносин статтю 123 Земельного кодексу в цілому.

Відповідно до чинної у серпні 2015 року редакції статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:

Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності;

власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності (частина 14 статті 186).

Відповідно до чинної у липні 2023 року редакції статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується:

у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономною Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування рішенням таких органів;

в інших випадках власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем (пункт 5 частини п`ятої статті 186).

Отже, затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є умовою для передачі земельної ділянки у власність (користування).

Згідно з текстом Рішення, звернення ФОП ОСОБА_1 до Ради було спрямовано саме на передачу відповідачем земельної ділянки позивачу в оренду.

Тому, при прийнятті рішення Рада мала керуватися відповідними нормами Земельного кодексу України.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду встановлений статтею 124 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин першої третьої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Таким чином, порядок, встановлений статтею 123 Земельного кодексу України, при передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, розповсюджується тільки на осіб, визначених частинами другою, третьою статі 134 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 134 Земельного кодексу України, земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 («Землі для сінокосіння і випасання худоби»), 36 («Земельні ділянки для городництва») та 121 («Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у власність») цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству чи дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У зверненні позивача (згідно з текстом Рішення) відомостей про такі обставини (умови) не було.

У частині другій статті 134 Земельного кодексу України наведений перелік випадків, коли земельні ділянки державної чи комунальної власності не підлягають передачі в користування на конкурентних засадах: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництво об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів тощо. Мета, з якою позивач мала намір користуватися на умовах оренди земельною ділянкою, у цьому переліку не зазначена.

Докази того, що застосуванню підлягала частина третя статті 124 Земельного кодексу України, відсутні, тому застосуванню підлягає норма, що міститься у частині другій статті 124 Земельного кодексу України, відповідно до якої передача в оренду земельних ділянок здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Саме неможливістю застосувати частину третю статті 124 Земельного кодексу України (і, відповідно, статтю 123 Земельного кодексу України) Рада обґрунтувала відмову у задоволенні звернення позивача.

У випадку, якби відповідач прийняв рішення на користь позивача, таке рішення суперечило би нормам Земельного кодексу України.

На підставі викладеного суд встановив відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються на позивача.

Керуючись статтею 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Датою складення повного судового рішення є дата його ухвалення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна