Справа № 163/125/24
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 163/125/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рівненської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень від 14 грудня 2023 року та від 22 грудня 2023 року про відмову у видачі акта встановлення факту здійснення догляду.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 10.02.2022 № 713133 він є інвалідом першої Б групи, непрацездатний та потребує постійного сторонього догляду. Про те, на заяву позивача комісією сільської ради було відмовлено позивачу у видачі акта встановлення факту здійснення догляду від 22.12.2023. Відмову у видачі акта встановлення факту здійснення догляду позивач вважає протиправним, оскільки він потребує постійного сторонього догляду, який здійснює за ним ОСОБА_2 , бо він є тією людиною з ким позивач найбільше спілкується та може надавати йому догляд. З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.02.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву від 01.03.2024 заявлені позивачем вимоги Рівненська сільська рада вважає безпідставними, оскільки рішення від 14 грудня 2023 року є рішенням виконавчого комітету Рівненської сільської ради та не стосується позивача. Відмова у видачі акта встановлення факту здійснення догляду від 22 грудня 2023 року не є рішенням сільської ради, а є результатом розгляду звернення громадянина ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , щодо видачі акта встановлення факту здійснення догляду за позивачем, ОСОБА_1 , для перетину державного кордону України.

У відповіді на відзив від 18.03.2023 позивач просить позов задовольнити, оскільки ОСОБА_2 до моменту його мобілізації здійснюваві за позивачем догляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.12.2023 ОСОБА_2 звернувся з заявою в відділ центру надання адміністративних послуг Рівненської сільської ради про надання йому акту встановлення факту здійснення постійного сторонього догляду за громадянином ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 .

На підставі заяви ОСОБА_2 комісією сільської ради 22 грудня 2023 року здійснено перевірку факту здійснення постійного догляду заявником за ОСОБА_1 , особою з інвалідністю І групи підгрупи Б загального захворювання, за місцем його проживання АДРЕСА_2 . Під час перевірки не підтверджено факт здійснення постійного догляду ОСОБА_2 за ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 21.01.2023 року по теперішній час. ОСОБА_2 з 05 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року перебував у відпустці, а на момент обстеження - на лікарняному у зв`язку з контузією.

Керуючись пунктами 11, 12 Положення про складання акта встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи II групи та особами, які потребують постійного догляду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рівненської сільської ради від 14 грудня 2023 року № 99, комісія вирішила відмовити заявнику у видачі акта.

Не погоджуючись з таким рішенням комісії позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 № 3857-XII (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України № 3857-XII) перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України № 3857-XII та інших законів України.

На виконання статті 3 Закону України № 3857-XII Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Правила перетинання державного кордону громадянами України), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або документів, що підтверджують інвалідність, та акта встановлення факту здійснення догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I чи II групи складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Суд зазначає, що вказане положення не містить умов, за яких складається акт встановлення факту здійснення догляду, а передбачає лише його складення за зверненням особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд. Тобто за своїм змістом така норма є бланкетною, адже для її застосування необхідно врахувати положення інших нормативно-правових актів, яким є, серед іншого, Закон України Про соціальні послуги. Варто додати, що у будь-якому разі вжитий в абзаці п`ятому пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України термін постійний догляд за особою з інвалідністю не може мати іншу правову інтерпретацію, ніж передбачено Законом України Про соціальні послуги.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 з заявою про видачу акта встановлення факту здійснення догляду до Рівненської сільської ради не звертався, а звертався з заявою ОСОБА_2 .

Суд вважає, що інакше тлумачення абзацу п`ятого пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України та видача акта встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I чи II групи лише за заявою особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, може мати наслідком неодноразову видачу таких актів різним особам для догляду за однією особою з інвалідністю з метою створення штучних підстав для перетину державного кордону України в умовах воєнного стану.

Таким чином, переходячи до дослідження питання надання позивачем такої соціальної послуги, як постійний сторонній догляд, суд враховує таке.

Питання надавачів соціальних послуг врегульоване статтею 13 Закону України Про соціальні послуги, згідно з частиною шостою якої фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до такого Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, особами з інвалідністю I групи.

Відповідно до абзацу першого частини сьомої статті 13 Закону України Про соціальні послуги фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

У частині четвертій статті 16 Закону України Про соціальні послуги передбачено, що соціальні послуги залежно від строку надання поділяються на послуги, що надаються:

1) екстрено (кризово) - невідкладно (протягом доби) у зв`язку з обставинами, що загрожують життю та/або здоров`ю отримувача соціальних послуг;

2) постійно - не менше одного разу на місяць протягом більше одного року;

3) тимчасово - не менше одного разу на місяць протягом до одного року;

4) одноразово.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 15 Закону України Про соціальні послуги реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг (далі - Реєстр) створюється для забезпечення:

1) реалізації права особи/сім`ї на соціальні послуги;

2) профілактики складних життєвих обставин;

3) подолання складних життєвих обставин;

4) мінімізації негативних наслідків складних життєвих обставин;

5) обліку надавачів, отримувачів соціальних послуг та послуг, що їм надаються;

6) координації діяльності у системі надання соціальних послуг.

Реєстр складається з розділів про надавачів соціальних послуг, окремо - про фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до вказаного Закону без здійснення підприємницької діяльності, та про отримувачів соціальних послуг.

Відповідно до частин першої-третьої статті 19 Закону України Про соціальні послуги підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи:

1) заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг;

2) звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг.

У разі звернення особи або її законного представника безпосередньо до надавача соціальних послуг такий надавач зобов`язаний надати їм допомогу в поданні заяви про надання соціальних послуг до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади не пізніше наступного робочого дня.

Підставою для розгляду питання про надання соціальних послуг надавачами соціальних послуг недержавного сектору (крім соціальних послуг, що надаються за рахунок бюджетних коштів) є подані їм заява, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг, передбачені частиною першою вказаної статті.

У разі виявлення особи, яка за станом здоров`я не спроможна самостійно прийняти рішення про необхідність надання їй соціальних послуг, заяву про надання соціальних послуг зобов`язані подати законний представник такої особи, орган опіки та піклування або структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади.

Таким чином, з наведених положень можна сформувати висновок про те, що фізична особа може надавати соціальні послуги з постійного догляду на непрофесійній основі отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, особами з інвалідністю I групи. Такі соціальні послуги надаються у разі прийняття відповідним органом з питань соціального захисту населення рішення за зверненням як особи, яка потребує догляду, так і осіб, які бажають здійснювати догляд.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 не проживає.

Також, згідно висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, сума балів становить 105. За результатами комплексного визначення індивідуальних потреб встановлено, що ОСОБА_1 не потребує надання соціальних послуг з догляду.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_2 у розрізі вимог Закону України «Про соціальні послуги» не вважається таким, що здійснює постійний догляд за ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про правомірну відмову відповідача у видачі акта встановлення факту здійснення догляду.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішень від 14 грудня 2023 року, оскільки рішенням виконавчого комітету Рівненської сільської ради від 14 грудня 2023 року № 99 «Про складання акта встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи II групи та особами, які потребують постійного догляду» створено комісію, яку уповноважено на складання акта встановлення факту здійснення догляду, та затверджено її склад, затверджено Положення про складання акта встановлення факту здійснення догляду, затверджено форму акта встановлення факту здійснення догляду та форму відмови у видачі акта встановлення факту здійснення догляду.

З огляду на зазначене, позовні вимоги до Рівненської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень від 14 грудня 2023 року та від 22 грудня 2023 року про відмову у видачі акта встановлення факту здійснення догляду задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Рівненської сільської ради (44332, Волинська область, Ковельський район, село Рівне, вулиця Шкільна, 2, ) про визнання незаконними та скасування рішень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук