Справа № 520/25168/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 р. Справа № 520/25168/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/25168/23

за позовом ОСОБА_1

до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати письмову відповідь про результати розгляду Заяви від 07 червня 2023 року ОСОБА_1 ;

- стягнути з Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () на користь позивача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) понесені ним і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 073 грн. 60 коп. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2 560 грн. 00 коп., а всього - 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що суб`єкт владних повноважень протиправно ухилився від розгляду і вирішення по суті поданого ним звернення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 по справі № 520/25168/23 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що жодної відповіді від Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ на своє звернення він так і не отримав. Вперше відповідь на заяву було направлено як додаток до відзиву лише 08.12.2023 року - тобто вже після подання ОСОБА_1 позовної заяви. Зауважив, що документ, доданий відповідачем до свого відзиву, який іменується як «Копія відповіді на звернення від 19.06.2023 вих. № 1680» є очевидно недопустимим та неналежним доказом, оскільки надана відповідачем копія тексту відповіді від 19.06.2023 року за № 1680 жодним чином не підтверджує факт направлення цієї відповіді простою кореспонденцією на адресу заявника ОСОБА_1 . Інших доказів, які належним чином повинні були б підтвердити факт надсилання письмової відповіді на адресу позивача простою кореспонденцією, на думку позивача, відповідачем так і не було надано. Таким чином, має місце очевидна недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Також зазначив, що суд першої інстанції внаслідок неправильного тлумачення ст. 12 Закону України "Про звернення громадян" зробив хибний висновок про те, що подане заявником звернення не підлягало вирішенню у порядку Закону України "Про звернення громадян". Зауважив, що за своїм змістом та формою, звернення ОСОБА_1 від 07.06.2023 року є саме Заявою (клопотанням) в розумінні ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», оскільки вказаний документ містить прохання про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав ОСОБА_1 , а саме - прохання «письмово повідомити ОСОБА_1 про всі виконавчі провадження, які перебувають у провадженні Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції і в яких ОСОБА_1 виступає стягувачем або боржником - з номерами цих виконавчих проваджень та ідентифікаторами доступу до інформації про ці виконавчі провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження».

Таким чином, суд першої інстанції внаслідок поверхневого дослідження змісту Заяви ОСОБА_1 як письмового доказу та, судячи з усього, через неправильне тлумачення норм ст. 3 та ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», дійшов очевидно помилкового висновку про те, що звернення ОСОБА_1 від 07.06.2023 року за приписами Закону України «Про звернення громадян» не може бути кваліфіковано у якості Заяви (клопотання).

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 07.06.2023р. заявником було складено письмове звернення до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з посиланням виключно на положення ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Предметом цього звернення заявник визначив повідомлення про усі виконавчі провадження, які знаходяться у провадженні суб`єкта владних повноважень та за якими стороною є заявник.

Цьому зверненню було присвоєно ідентифікатор поштового відправлення 646.

Згідно із роздруківкою відомостей про трекінг відправлень Укрпошти звернення заявника було вручено адресату 08.06.2023р. (зареєстровано вх. №8910 від 09.06.2023р.).

19.06.2023р. за вих. №1680 Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідь на звернення заявника №8910 від 09.06.2023р. та повідомлено наступне: "Згідно з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебуває 26 відкритих виконавчих проваджень де стягувачем є ОСОБА_1 . Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі відкриті виконавчі провадження де боржником є ОСОБА_1 відсутні".

Вказану відповідь заявнику було направлено разом з копіями постанов про відкриття 66742290, 66742614, 65024627, 64329007, 63836006, 59343486, 59342968, 59166349, 59343236, 57790142, 46794263, 44415742, 59343081, 59343708, 59343355, 59166586, 57790276, 57871122, 50895892, 50573424, 49277037, 49628082, 51142983, 47836812, 55660611, 50896124, про що зазначено в додатку до цієї відповіді.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що 19.06.2023 державним виконавцем керуючись ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" було направлено простим поштовим відправленням відповідь ОСОБА_1 на адресу зазначену у заяві, а саме: АДРЕСА_1 .

08.12.2023р. відповідачем було повторно було направлено відповідь на звернення вх. №1680 від 19.06.2023р., що підтверджується описом вкладення, накладною №784 та поштовою квитанцією від 08.12.2023р.

Стверджуючи про вчинення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності з приводу розгляду указаного вище звернення у порядку Закону України «Про звернення громадян», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах за зверненням заявника вх. №8910 від 09.06.2023р. не було допущено протиправної бездіяльності.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі Закон №2657-XII) встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Положеннями статті 9 Закону № 2657-XII обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96 (далі - Закон № 393/96-ВР).

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно із положеннями статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Звернення про надання безоплатної правничої допомоги розглядаються в порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".

Отже, з наведеної норми слідує, що особа у власному зверненні має самостійно визначити та зазначити спосіб, в який суб`єкт владних повноважень зобов`язаний повідомити про результати розгляду такого, та у разі необхідності зв`язатись з заявником.

Згідно зі статтею 19 № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Положеннями статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 червня 2023 року засобами поштового зв`язку позивач ОСОБА_1 звернувся до Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ із заявою, в якій просив письмово повідомити про всі виконавчі провадження, які перебувають у провадженні Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ і в яких ОСОБА_1 виступає стягувачем або боржником - з номерами цих виконавчих проваджень та ідентифікаторами доступу до інформації про ці виконавчі провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що жодної відповіді від Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ на своє звернення він так і не отримав. Вперше відповідь на заяву було направлено як додаток до відзиву лише 08.12.2023 року - тобто вже після подання ОСОБА_1 позовної заяви.

В свою чергу, відповідач зазначив, що ним, під час розгляду заяви позивача було дотримано вимоги ст. 20 Закону № 393/96-ВР в частині визначення строку розгляду звернення та ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання поштою відповіді на заяву позивача від 07.06.2023.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначає основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус державних виконавців та їх соціальний захист.

Нормами частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Аналізуючи зміст заяви позивача від 07.06.2023, колегія суддів зазначає, що у ній зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання заявника, викладено суть порушеного питання та прохання. Заява підписана заявником із зазначенням дати. Зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, та інші засоби зв`язку з ним. Отже, звернення оформлене належним чином і подане у встановленому порядку, а тому підлягало обов`язковому прийняттю та розгляду.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що заява позивача від 07.06.2023 за своїм змістом відповідає заяві, яка надіслана в порядку Закону № 393/96-ВР, зокрема з метою отримання інформації, вона не є документом виконавчого провадження у розумінні Закону №1404-VIII, а відтак і відповідь на таку заяву відповідач мав надати з дотриманням вимог Закону № 393/96-ВР.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу І Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 р. за № 699/30567 (далі Правила №1829/5), звернення громадян (крім звернень, які підлягають розгляду в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), або які надійшли на телефонну «гарячу лінію» органів державної виконавчої служби) розглядаються органами державної виконавчої служби у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», а діловодство за ними ведеться згідно з Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 348.

З огляду на приписи наведеної норми, посилання відповідача на положення статті 28 Закону №1404-VIII, якою унормовано порядок направлення документів виконавчого провадження, є хибними, оскільки вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом № 393/96-ВР не визначено засобів зв`язку, за допомогою яких здійснюється повідомлення заявника про результати розгляду звернення, а також виду поштового відправлення, яким скеровується відповідь заявнику.

Відповідно до пункту 32 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55( далі Типова інструкція), датою документа є дата його реєстрації.

Відповідно до пунктів 192-195 цієї ж Типової інструкції, вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою. Опрацювання документів для відправлення засобами поштового зв`язку здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. Вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. Не допускається, зокрема, надсилання або передача документів без їх реєстрації у службі діловодства.

Згідно з вимогами пункту 196 вказаної Типової інструкції, під час приймання від виконавців вихідних документів працівники служби діловодства зобов`язані перевірити: правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів); наявність і правильність зазначення адреси; наявність на документі відмітки про додатки; наявність усіх необхідних підписів (печаток) на документі та додатках до нього; наявність додатків та їх відповідність заявленому складу; відповідність кількості примірників кількості адресатів; наявність віз на паперовому примірнику вихідного документа (у разі необхідності його створення), що залишається у справах установи.

Як стверджує представник відповідача у відзиві на позовну заяву відповідь від 19.06.2023 направлена заявнику поштовою кореспонденцією простим поштовим відправленням.

Відповідно до пункту 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (далі - Правила № 270), поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

При цьому, у відповідності до пункту 2 цих Правил, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється оператором поштового зв`язку адресату на поштову адресу або видається в об`єкті поштового зв`язку без вручення розписки.

Так, згідно з пунктом 9 розділу ІІ Правил № 1829/5 реєстрація вихідної кореспонденції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється в Системі в порядку, встановленому пунктами 5, 6 розділу ІV Положення про автоматизовану систему.

Дата реєстрації та вихідний номер документа формуються Системою.

За даними про зареєстрований вихідний документ Системою формується журнал реєстрації вихідної кореспонденції (додаток 5).

Якщо кореспонденція підлягає передачі установам, організаціям через кур`єра, дані про неї вносяться до розносної книги для місцевої кореспонденції (додаток 6).

Для направлення документів рекомендованими поштовими відправленнями формується список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих поштових відправлень) (додаток 7).

Колегія суддів, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 31 липня 2018 року у справі № 805/5005/15-а, зазначає, що у даному випадку належним доказом відправки заявнику відповіді, за результатами розгляду його звернення, є витяг з журналу вихідної кореспонденції та реєстр на відправку простої кореспонденції.

Однак, враховуючи, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено ведення органом виконавчої служби реєстрів на відправку простої кореспонденції, у даному випадку доказом відправки позивачу відповіді на його звернення від 07.06.2023 в порядку частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» є витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

З матеріалів справи вбачається, що лист-відповідь від 19.06.2023 підтверджує факт створення відповідачем відповіді на заяву позивача, однак у колегії суддів відсутні беззаперечні підстави для твердження про доведення відповідачем виконання Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції обов`язку щодо повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено факт відсутності належних доказів направлення позивачу відповіді на звернення.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання відповіді на звернення, оскільки ним не доведено факту направлення листа № 1680 від 19.06.2023 у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян», в який відповідач зобов`язаний письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, а відтак колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо направлення ОСОБА_1 відповіді про результати розгляду його заяви від 07.06.2023.

Разом з цим, враховуючи, що станом на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відсутні відомості щодо належного направлення на адресу ОСОБА_1 відповіді з додатками про результати розгляду його заяви від 07.06.2023, то колегія суддів вважає необхідним з метою належного захисту прав позивача зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно надати ОСОБА_1 письмову відповідь про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 червня 2023 року.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин неповно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 у справі № 520/25168/23 слід скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вказану норму, а також висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

За визначенням частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі 440/3005/19.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. згідно з платіжною інструкцією № 0.0..1 від 06.09.2023 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1610 грн 40 коп. згідно з платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.01.2024 р.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, то витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача на загальну суму 2684 гривні.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат в суді першої та апеляційної інстанцій позивачем до матеріалів справи додано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1413 від 13.11.2006 на ім`я ОСОБА_2 , договір про надання правової допомоги № 01-06/09-23 від 06.09.2023, додаток №1 до вказаного договору - калькуляцію-рахунок, акт приймання-передачі наданих послуг від 06.09.2023, платіжну інструкцію № 0.0..1 від 06.09.2023 на суму 2560 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 04.01.2024, платіжну інструкцію № 0.0..1 від 04.01.2024 на суму 5120 грн.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що між адвокатом Поліщуком О.Л. та гр. ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 01-06/09-23 від 06.09.2023, відповідно до п. 1.1 якого Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу з підготування, складення та виготовлення адміністративного позову в Харківський окружний адміністративний суд про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з п. 1.3 вказаного Договору Клієнт також доручає Виконавцеві, зокрема, оскаржувати судові рішення до апеляційних та касаційних судових інстанцій, в міжнародні судові інстанції.

За домовленістю Сторін, вартість послуг Виконавця за цим Договором буде визначатися за погодинним розміром наступним чином: за 1 (одну) витрачену годину роботи Виконавця - Клієнт зобов`язаний сплатити 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. 00 коп. (п. 3.2 Договору від 153.09.2023). Згідно з п. 3.3. зазначена в п. 3.2. грошова сума сплачується Клієнтом в безготівковій формі шляхом перерахування коштів банківський та/або картковий рахунок Виконавця.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 06.09.2023 позивач та адвокат на виконання умов Договору № 01-06/09-23 від 06 вересня 2023 склали цей акт про виконання наступних послуг:

- ознайомлення з первісним матеріалом (документами), їх аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах та аналіз нормативного матеріалу 1 год. 1280 грн;

- складення в Харківський окружний адміністративний суд тексту адміністративного позову до відповідача, підготовка додатків та примірників адміністративного позову й доданих до нього документів відповідно до кількості осіб, які будуть брати участь у справі 1 год. 1280 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 04.01.2024 позивач та адвокат на виконання умов Договору № 01-06/09-23 від 06 вересня 2023 склали цей акт про виконання наступних послуг:

- аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, безпосереднє складання в Другий апеляційний адміністративний суд апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного сулу від 15.12.2023 у справі № 520/25168/23, та оформлення примірників апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі 4 год. 5120 грн.

На підтвердження здійснення оплати на користь адвоката за надані послуги позивачем додано платіжні інструкції на загальну суму 7680 грн.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Разом з цим колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Так, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2023 р. у справі № 755/2587/17 та Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та складність справи, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в суді першої інстанції у розмірі 2560 гривень та у суді апеляційної інстанції у розмірі 2560 гривень.

Отже, загальний розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складає 5120 гривень.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 по справі № 520/25168/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо направлення ОСОБА_1 відповіді про результати розгляду його заяви від 07.06.2023.

Зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно надати ОСОБА_1 письмову відповідь про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 червня 2023 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61052, вул. Полтавський шлях, буд. 46, м. Харків, ) витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61052, вул. Полтавський шлях, буд. 46, м. Харків, ) витрати на правову допомогу в загальному розмірі 5120 (п`ять тисяч сто двадцять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва