Справа № 480/12204/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву від 31.07.2023 року ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за вислугу років, зарахувавши при цьому період роботи з 08.09.2003 року по 12.07.2006 року та з 19.05.2009 року по 30.07.2023 року до спеціального стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернулась до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років. За результатами розгляду її заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років. На переконання представника позивача, відповідач протиправно, в порушення вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні страхового стажу не зарахував періоди роботи позивача з 08.09.2003 року по 12.07.2006 року та з 19.05.2009 року по 30.07.2023 року в подвійному розмірі, що обумовило необхідність звернення до суду.
Ухвалою суду від 20.11.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що відповідно до абзацу другого пункту 7 Закону України № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються виключно при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, вислуга років яких на відповідних посадах становить: до 01.04.2015- не менше 25 років; до 01.01.2016- не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Вік позивачки на дату звернення 39 років 04 місяці. Страховий стаж особи становить 22 роки 07 місяців 04 дні. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 25 років 01 місяць 22 дні станом на 10.10.2017. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
Відтак, на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України позивач не набула права на пенсійну виплату, оскільки продовжує працювати на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, а також не набула необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
Враховуючи вищенаведене, відповідач 2 зауважив, не вбачає в своїх діях порушення чинного пенсійного законодавства України і вважає, що позовні вимоги позивача не обгрунтовані та безпідставні, а відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Копія даної ухвали була направлена Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області через підсистему "Електронний суд" та отримана ним 20.11.2023, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Проте, відзиву на позовну заяву суду надано не було.
Втім, на виконання вимог ухвали відповідач 1 надав витребувані судом докази.
Відтак, вбачається можливим здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 31.07.2023 про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 20).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що вік заявника на момент звернення становить 39 років 04 місяці. Страховий стаж - 22 роки 07 місяців 04 дні. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 25 років 01 місяць 22 дні станом на 10.10.2017. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
Відповідно до протоколу розрахунку стажу позивача станом на 31.07.2023, період її роботи з 08.09.2003 року по 12.07.2006 року та з 19.05.2009 року по 30.07.2023 року не зараховано до стажу у подвійному розмірі (зв. бік а.с.43-44).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності незарахування відповідачем періодів трудової діяльності з 08.09.2003 року по 12.07.2006 року та з 19.05.2009 року по 30.07.2023 року саме у подвійному розмірі.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі- Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 24 Закону України № 1058, страховий стажце період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ.
Так, згідно з статтею 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За приписами статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року № 05.03-18-54/973 інфекційний заклад (відділення) є заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.
У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» наведено визначення інфекційних хвороб, якими є розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними (паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Зазначені інфекційні захворювання відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних, інфекційних та паразитарних хвороб людини і носіїв збудників цих хвороб», відносяться до небезпечних інфекційних хвороб.
За приписами статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05.07.2001 № 2586-III протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я (п. 7 ч. 1);
туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу (п. 12 ч. 1).
Відповідно до частини першої статті 10 Закон № 2586-III медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 № 385, зокрема, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я.
Перелік закладів охорони здоров`я містить, у тому числі, туберкульозне (протитуберкульозне, фтизіатричне) відділення; туберкульозний (протитуберкульозний, фтизіатричний, у т.ч. дитячий) кабінет.
Отже, туберкульозне (протитуберкульозне, фтизіатричне) відділення та туберкульозний (протитуберкульозний, фтизіатричний,у т.ч. дитячий) кабінет належать до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.
Водночас, згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених положень дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Дослідженням трудової книжки позивача від 28.03.1984 року серії НОМЕР_1 (а.с. 24-26), в межах спірних періодів роботи, що розглядаються, встановлено, що ОСОБА_1
- 08.09.2003 - прийнята на 0,5 ставки дільничою медсестрою та на 0,5 ставки кабінетною медичною сестрою туберкульозної амбулаторії Охтирської центральної районної лікарні;
- 23.03.2004 - переведена на на 0,75 ставки медичною сестрою процедурного кабінету тубамбулаторії, та на 0,25 ставки палатною медичною сестрою туберкульозного відділення Охтирської центральної районної лікарні;
- 01.01.2005 - переведена на посаду старшої медичної сестри туберкульозного відділення Охтирської центральної районної лікарні;
- 01.02.2012 - переведена на 1,0 посади сестри медичного кабінету контрольованого лікування хворих на туберкульоз протитуберкульозного диспансерного відділення Охтирської центральної районної лікарні;
- 25.07.2019 - Комунальний заклад «Охтирська центральна районна лікарня» реорганізовано шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» на підставі наказу від 25.07.2019 року № 4-ОД;
- 01.10.2022 - переведена на посаду сестри медичної туберкульозного кабінету консультативно - діагностичної поліклініки (для дорослих та дітей);
- 30.07.2023 - звільнена з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 Кодексу законів про пацю України.
Також, зазначені періоди роботи на відповідних посадах підтверджено довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємством Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 31.07.2023 № 1386/6 (а.с. 21).
При цьому, зі змісту довідки, виданою Комунальним некомерційним підприємством Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 31.07.2023 № 1386/6 встановлено, що у період з 12.07.2006 по 19.05.2009 позивачці надавалася відпустка по догляду за дитиною віком до 3-х років.
Водночас, пільги, передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, тому періоди перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці по догляду за дитиною зараховуються до стажу роботи, проте в одинарному розмірі.
Таким чином, робота ОСОБА_1 з 08.09.2003 року по 11.07.2006 року та з 20.05.2009 року по 30.07.2023 року зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, а період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною (з 12.07.2006 по 19.05.2009) зараховується до стажу роботи лише в одинарному розмірі.
Разом з цим, доказів зарахування відповідачем у подвійному розміру періодів роботи з ОСОБА_1 з 08.09.2003 року по 11.07.2006 року та з 20.05.2009 року по 30.07.2023 року, матеріали справи не містять.
Доводи відповідача 2, що на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України (31.07.2023) позивач не набула права на пенсійну виплату, оскільки продовжувала працювати на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, є помилковими, оскільки відповідно до відомостей трудової книжки позивача від 28.03.1984 року серії НОМЕР_1 позивачка звільнена з посади медичної сестри туберкульозного кабінету консультативно - діагностичної поліклініки (для дорослих та дітей) за власним бажанням згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України 30.07.2023.
Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд враховує, що позивачем в даній позовній заяві зокрема заявлено вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву від 31.07.2023 року ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за вислугу років, зарахувавши при цьому період роботи з 08.09.2003 року по 12.07.2006 року та з 19.05.2009 року по 30.07.2023 року до спеціального стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Водночас, згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно із пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Сторонами не заперечується, а матеріалами справи підтверджується, що 31.07.2023 позивач звернулася до регіонального відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії, проте за результатами розгляду вказаної заяви, за принципом екстериторіальності, за її заявою оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, оскільки саме цей орган розглянув заяву позивача про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 31.07.2023, зарахувавши при цьому період роботи позивача з 08.09.2003 року по 11.07.2006 року та з 20.05.2009 року по 30.07.2023 року до спеціального стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, та з огляду на те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду Україниу у Київській області стало підставою для звернення до суду з цим позовом, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області суму судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 08.08.2023 року № 30 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 31.07.2023, зарахувавши періоди її роботи з 08.09.2003 року по 11.07.2006 року та з 20.05.2009 року по 30.07.2023 року до спеціального стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко