Справа № 160/826/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2024 рокуСправа №160/826/24
08 січня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 20-ої регіональної військово-лікарської комісії (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/826/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
05 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/826/24 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
22 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що згідно функціональних обов`язків позивача ним не здійснюється військово-лікарське експертиза, в зв`язку з чим він не має право на отримання спірної додаткової винагороди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).
18 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника третьої особи в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання додано платіжні документи щодо виплати позивачу грошового забезпечення.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами/
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом відповідача від 21.03.2023 року №4 позивача призначено на посаду відповідального виконавця відділення експертизи комплектування відповідача, зараховано до списків особового складу відповідача.
Відповідно до довідки від 01.04.2023 року №41 відповідача позивач перебуває на військовій службі у відповідача на посаді відповідальний виконавець.
Відповідно до зведеної довідки про розмір нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення (далі Зведена довідка) в період з жовтня 2023 року по січень 2024 року позивачу нараховано грошове забезпечення, до складу якого не увійшла додаткова винагорода згідно Постанови №168. Також в наявності детальні відомості про складові грошового забезпечення позивача.
Відповідачем також надано витяги з наказів про преміювання військовослужбовців відповідача за період з жовтня 2023 року по січень 2024 року, згідно яких в т.ч. позивачу в ці місяці встановлювалася премія в розмірі 492% від посадового окладу.
Також відповідачем надано службовий документ функціональні обов`язки відповідального виконавця 20 регіональної військово-лікарської комісії, затверджені начальником відповідача 07.04.2023 року (далі Функціональні обов`язки).
Згідно цього документу відповідальний виконавець відповідає за:
1) постійне ведення діловодства відповідно до вимог керівних документів, в т.ч. ведення електронного документообігу;
2) своєчасне підшивання та зберігання у відповідних справах, відповідно до номенклатури, документів, відпрацьованих комісією.
Також згідно Функціональних обов`язків на відповідального виконавця покладається:
- контролювати виконання встановлених правил роботи з документами у комісії;
- доповідати начальнику комісії про стан роботи з документами;
- вживати заходів і постійно здійнсювати контролюь щодо скорочення зайвої інформації стосовно документообігу;
- підтримувати у справному стані технічні засоби друку, своєчасно вживати заходи щодо їх обслуговування та ремонту;
- брати участь у розробці документів як технічний виконавець в обсязі, вказаному начальником комісії;
- своєчасно доводити до виконавців відвіодвіні документи з резолюцією начальника;
- вести облік та інвентаризацію медичної літератури, яка поступає в комісію;
- у випадках, які не передбаченні положенням, керуватися вказівками начальника комісії.
Разом з цим, згідно Функціональних обов`язків відповідальний виконавець має право:
1) вносити пропозиції начальнику комісії щодо поліпшення роботи комісії в межах своєї компетенції;
2) брати участь у нарадах, на яких обговорюються питання службової діяльності відповідального виконавця.
Також відповідачем надано службовий документ положення про 20 Регіональну військово-лікарську комісію, затверджене наказом начальника комісії голови військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 15.07.2023 року №80.
Також третьою особою надано розрахунково-платіжні відомості та списки перерахування в банк, якими підтверджується нарахування та виплата в т.ч. позивачу грошового забезпечення в спірний період.
Вважаючи невиплату додаткової винагороди згідно Постанови №168 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віл 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частиною другою ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Постанова №168 прийнята на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацем 4 п. 1-1 Постанови №168 встановлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі Порядок №260).

Згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Передусім суд зазначає, що посилання позивача на розмір та складові його грошового забезпечення, які він отримував за межами спірного періоду проходження військової служби (жовтень 2023 року січень 2024 року) не мають юридичного значення для вирішення цього спору, оскільки виплата грошового забезпечення здійснюється відповідно до конкретних положень законодавства, а не виходячи з обставин попередньої дійсності. Відповідно, наявність або відсутність підстав для отримання позивачем у вказаний період спірної додаткової винагороди не пов`язана та не залежить від отримання чи неотримання ним такої винагороди в минулому та майбутньому.

В цьому ж аспекті справи суд звертає увагу позивача і на те, що надані ним на підтвердження цих обставин докази не містять складових грошового забезпечення, оскільки відомості вказані лише щодо нарахованих/виплачених сум, без їх розрахунку.

В цій справі суд виходить зі змісту Зведеної довідки, якою відповідач підтвердив, що в спірний період проходження військової служби позивач додаткову винагороду згідно Постанови №168 не отримував, саме цьому і надається правова оцінка в цій справі.

Як згідно Постанови №168, так і згідно Порядку №260 додаткова винагорода виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань). В юридичній ситуації позивача він також посилався на Бланкетні положення законодавства перелік завдань, затверджений Міністром оборони України, згідно якого військовослужбовці у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави можуть отримувати спірну додаткову винагороду. Водночас, ця умова є додатковою, а не альтернативною стосовно виконання бойових (спеціальних) завдань.

Отже, право на отримання додаткової винагороди в юридичній ситуації, про існування якої щодо себе стверджував позивач, наявне у разі існування одночасно двох обставин:

1) особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260;

2) особа при цьому перебуває у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України абзац 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

При цьому первинним та визначальним є саме відповідність особи обставині, а саме: особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

В свою чергу підтвердження цієї обставини здійснюється у визначений законодавством спосіб згідно п. 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказані документи, згідно їх функціонального призначення, повинні мати індивідуальний характер щодо юридичної ситуації конкретної особи, тобто стосуватися не обставин діяльності військової частини (установи, організації) (наприклад, їх функціонування як таких, визначення їх завдань), а саме конкретної особи (містити відомості про її залучення/участь у бойових (спеціальних) завданнях.

Позивач стверджував, що особовий склад відповідача продовжує виконувати бойові (спеціальні) завдання розгорнутого пункту управління Медичних сил Збройних Сил України згідно журналу ведення оперативної обстановки. Відповідач цю обставину не заперечив, а тому вона визнається судом встановленою згідно ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу в цій справі встановленню підлягає участь саме позивача у відповідних завданнях. Сам позивач не стверджував, що такі завдання ним виконувались, на підтвердження виконання саме ним (не відповідачем як органом, а позивачем як окремим суб`єктом) відповідних завдань позивачем жодного доказу не надано, в ході судового розгляду та витребування доказів судом встановлено відсутність таких доказів щодо позивача як таких. В свою чергу доводи позивача зводилися до загального ствердження про залучення як такого до виконання відповідних завдань і отримання позивачем додаткової винагороди раніше.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

Як вже зазначав суд, в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, відсутні нормативні положення, згідно яких виплата додаткової винагороди пов`язана з самим фактом її виплати раніше. В свою чергу таке законодавство явно та однозначно пов`язує нарахування та виплату такої винагороди (в аспекті юридичної ситуації позивача) передусім з виконанням бойових (спеціальних) завдань самим позивачем.

Суд наголошує, що про виконання самим позивачем таких завдань не зазначав сам позивач, не надані ним і відповідні докази, в свою чергу в ході судового розгляду судом встановлено відсутність таких доказів.

Більш того, з аналізу Функціональних обов`язків, відповідно до яких позивач проходить військову службу, позивач в цілому не може виконувати бойових (спеціальних) завдань, з якими законодавством пов`язано виплату додаткової винагороди згідно Постанови №168. Так, посадові обов`язки позивача не стосуються сутнісного здійснення відповідачем своїх повноважень (тобто, проведення медичних оглядів), натомість зводяться до організаційно-технічного забезпечення існування відповідача як організації, без взаємозалежності саме з функціональним призначенням відповідача. Іншими словами, позивач сприяє діяльності відповідача як органу в цілому, однак не причетний до здійснення відповідачем його функціонального призначення (проведення медичних оглядів).

В порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судом враховується правозастосування, здійснене Касаційним адміністративним судом у постанові від 18.10.2023 року у справі №420/16628/22, оскільки в цій справі Верховний Суд відхилив формалістичний підхід до права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168 та наголосив на первинності саме виконуваного особою функціоналу для цілей визначення права на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.

За таких обставин суд констатує відсутність факту виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, в зв`язку з чим він не має права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139-143, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до 20-ої регіональної військово-лікарської комісії (49600, м. Дніпро, вул. Старокозацька. буд. 63, ), третя особа Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко