Справа № 947/5102/24
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/5102/24
Провадження № 2-а/947/80/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сумі Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення

у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

зафіксоване не в автоматичному режимі

серії ЕНА №1363186 від 02.02.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363186 від 02.02.2024 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що його оспорюваною постановою було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, як водія транспортного засобу, та піддано до адміністративного стягнення.

Однак, позивач у позові вказує, що вину свою у інкримінованому правопорушенні не визнає, зазначеним у постанові транспортним засобом не керував, а також під час розгляду справи про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено прав і обов`язків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.02.2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно, вказаною ухвалою суду, витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №136186 від 02.02.2024 року, копії письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

26.02.2024 року від позивача до суду в електронній формі надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

12.03.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, разом з клопотанням про поновлення процесуального строку на вчинення процесуальної дії з його подання. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача стверджує, що вина ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні передбаченому ч.2 ст. 126 КУпАП повністю доведена, підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами, а інспектором правомірно було винесено постанову про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні 12.03.2024 року судом було ухвалено задовольнити клопотання представника відповідача, визнано поважними причини пропуску процесуального строку для подання відзиву, поновлено відповідний строк та прийнято відзив на позовну заяву. Також, з метою надання позивачеві реалізувати процесуальні права, судом відкладено судове засідання на 11.04.2024 року для надання відповідачеві відповіді на відзив на позовну заяву в порядку положень КАС України.

У судове засідання призначене на 11.04.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Додатково від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Станом на 11.04.2024 року від позивача до суду відповідь на відзив на позовну заяву не надходила.

Приймаючи надання сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 11.04.2024 року за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.02.2024 року о 22 год. 55 хв. в ході виконання службових обов`язків, інспектором патрульної поліції 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Рибаловим Олександром Олексійовичем, за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 5А, здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як водія транспортного засобу марки «BMW 740 LI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За наслідком розгляду вказаної справи, інспектором патрульної поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363186 від 02.02.2024 року, якою притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та піддано до адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн.

Відповідно до постанови суть і обставини адміністративного правопорушення особою відносно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення полягають у тому, що: 02.02.2024 року о 22:47:25, в місті Одесі по вулиці Гаванній, 5 А, ОСОБА_1 здійснював керування вказаним транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України, чим порушив п.2.1.а. ПДР України.

З наданої стороною відповідача копії постанови вбачається, що ОСОБА_1 відносно якого здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, був присутнім на місці її розгляду, вчинив підпис на підтвердження роз`яснення йому прав за ст. 268 КУпАП та строку на оскарження постанови за ст. 289 КУпАП., а також на підтвердження отримання копії оскаржуваної постанови.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Частиною 3 цієї статті також передбачено, що скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач будучи незгодним з вказаною постановою звернувся 07.02.2024 року до суду з відповідним позовом, тобто в межах встановленого десятиденного терміну для вчинення відповідної процесуальної дії.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний:

- мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

- виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний:

а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху;

б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;

- на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством;

- вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;

- не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту;

- перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі;

- своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль;

- під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі;

- надавати переважне право для проїзду транспортним засобам із включеними синіми або червоними проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами;

- надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю;

- вживати заходів щодо збереження чистоти автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та смуги відчуження, у тому числі з боку пасажирів;

- оплачувати вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 2.2 ПДР передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до частини 2 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Приймаючи вказані положення законодавства, суд зазначає наступне.

Як вбачається, позивачем до позову не надано жодних доказів на підтвердження спростування вчинення ним порушення п.2.1.а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідачем по справі надано до суду диск з відеозаписами зробленими інспекторами патрульної поліції з відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських.

Так, досліджуючи надані до суду докази, судом встановлено, що інспектором патрульної поліції було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . В момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу. ОСОБА_1 на вимогу інспектора патрульної поліції не надав посвідчення водія на керування транспортним засобом, та пояснив, що його раніше було позбавлено права на керування транспортними засобами за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак строк постанови суду було закінчено. На 42 хв. наданого відеозапису ОСОБА_1 , підтверджено, що після закінчення строку позбавлення права на керування транспортним засобом, ОСОБА_1 не поновив посвідчення водія на керування транспортним засобом, оскільки постійно відкладається визначена дата. Також в момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспекторами патрульної поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, за наслідком чого було запропоновано проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, на наданому до суду відеозаписі вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду вказаної справи клопотав про надання часу для можливості скористатись правом на отримання правничої допомоги, шляхом вчинення телефонного дзвінку за допомогою технічного мобільного пристрою, яке інспектором патрульної поліції було задоволено та надано відповідне право.

На 48-49 хвилинах відеозапису зафіксовано роз`яснено інспектором патрульної поліції права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності передбачені статтею 268 КУпАП України.

Також на даному відеозаписі вбачається визнання ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, як і факт наміру здійснення подальшого керування цим засобом після розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

На відеозаписі зафіксовано, що інспектором патрульної поліції за наслідком оформлення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, було вручено ОСОБА_1 копію постанови, роз`яснено право і порядок її оскарження, під час чого ОСОБА_1 не було надано жодного заперечення чи не визнання повідомлених йому обставин або у спростування вчиненого адміністративного правопорушення, отримано її копію та підписано текст постанови.

Також у відповідності до наданої до суду довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про отримання (неотримання) особою посвідчення водія засвідчено, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 02.02.2024 року, посвідчення водія на право на керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 , з терміном дії з 05.10.2007 року, категорії В, видане на ім`я ОСОБА_1 , здане на збереження.

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про право на керування транспортними засобами засвідчено, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 02.02.2024 р., громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не мав права керування транспортними засобами, а саме був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік за ст. 130 КУпАП постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2022 № 522/350/22 та відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» не склав теоретичний та практичний іспит у територіальному сервісному центрі МВС України та не повернув посвідчення водія, яке було вилучене

На відеозаписі міститься інформація, що він вчинений з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції: №475783, №471562.

У відповідності до оскаржуваної постанови, остання містить інформацію, що до постанови додаються відео з нагрудних камер №475783, №471562.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказам МВС №1026 від 18 грудня 2018 року, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до п.п. 6 п. 3 Розділу І вищезазначеної Інструкції, портативний відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відеозаписи та фотознімки з портативних відео реєстраторів інспекторів є належними доказами на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень статті 251 КУпАП та ст. ст. 72, 73, 74, 75, 76 КАС України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим, що станом на час керування ОСОБА_1 02.02.2024 року транспортним засобом «BMW 740 LI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не мав посвідчення водія на право на керування транспортним засобом та після закінчення строку позбавлення його на право керування транспортним засобом, не склав теоретичний та практичний іспит у територіальному сервісному центрі, а відтак не мав права на керування транспортним засобом, а відтак в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення п.2.1а ПДР, за яке передбачена адміністративна відповідальність ч.2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, як вбачається з вказаних обставин зафіксованих на відеозаписах з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, ОСОБА_1 на час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення, особисто було визнано, що станом на 02.02.2024 року він не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом, та не завершив процедуру складання теоретичного та практичного іспиту, не заперечував порушення вимог п.2.1.а ПДР України.

Приймаючи викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що вчинення ним адміністративного правопорушення не підтверджено жодним доказом.

Також приймаючи викладене в цілому, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом та йому не було роз`яснено прав і обов`язків, оскільки спростовуються вищевказаними встановленими обставинами, які підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що з аналізу пункту 1статті 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За наслідком чого, суд вважає безпідставними доводи сторони позивача, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідності, враховуючи наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, що не спростовано стороною позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до чіткого переконання, що позивачем було допущено порушення пункту 2.1.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП.

Суд констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме відсутності складу адміністративного правопорушення саме в діях позивача ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, суд не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вчиненні органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки.

Навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

За таких обставин і правового врегулювання, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, доведеність посилань про наявність порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також не надано до суду доказів, які б впливали на розгляд справи про адміністративне правопорушення та надавали б підстави для прийняття іншого рішення, приймаючи доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оцінивши надані докази, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце та знайшли своє обґрунтування, суд вважає встановленою ту обставину, що позивач порушив вимоги ПДР, оскаржувана постанова серії ЕНА №136186 від 02.02.2024 року винесена правомірно, відсутні обставини, які підтверджують неправомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, з врахуванням вищенаведених судом доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушень.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, відповідачем було з`ясовано, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, а адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції було накладено у межах санкції, передбаченої вищевказаною нормою права.

Приймаючи вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363186 від 02.02.2024 року, необґрунтованим та не підлягаючим до задоволення.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем до відшкодування не підлягають.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 36, 126 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул Федора Ернста, 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1363186 від 02.02.2024 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання в порядку передбаченому статтею 297 КАС України апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 12.04.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.