Справа № 320/9717/22
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 320/9717/22

адміністративне провадження № К/990/12258/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Прокопенка О.Б., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №320/9717/22 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей в якому просив:

- скасувати наказ Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей №197-к «Про припинення нарахування та виплати середнього заробітку» від 19 липня 2022 року;

- зобов`язати Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей нарахувати та виплатити на користь директора департаменту адміністрування Державної системи онлайн-моніторингу ОСОБА_1 середній заробіток з 19 липня 2022 року за період проходження військової служби в Збройних Силах України;

- зобов`язати Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей прийняти наказ про поновлення директору департаменту адміністрування Державної системи онлайн-моніторингу ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку з 19 липня 2022 року до закінчення військової служби.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 30 червня 2023 року позов задовольнив повністю.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей задовольнив. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року скасував та прийняв нову постанову - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 08 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №320/9717/22 за його позовом до Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей про визнання протиправним та скасування наказу повернуто особі, яка її подала.

29 березня 2024 року позивач вдруге звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Так, у тексті касаційної скарги заявник зазначає, що підставою касаційного оскарження судового рішення у справі №320/9717/22 є пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та указує на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 18 жовтня 2023 року у справі №639/3086/22, від 23 листопада 2023 року у справі №638/14370/20, від 01 листопада 2023 року у справі №642/959/23 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Верховний Суд зазначає, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що наявний висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми права;

2) постанови Верховного Суду, на яку послався суд апеляційної інстанції, і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування цієї ж норми (видозміна, уточнення, відмова від такого висновку);

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду, від якого необхідно відступити, i у якій подається касаційна скарга).

Проте, в касаційній скарзі позивач не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №639/3086/22, від 23 листопада 2023 року у справі №638/14370/20, від 01 листопада 2023 року у справі №642/959/23 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, позивач уважає, що правовідносини у цій справі та у справах №639/3086/22, № 638/14370/20, №642/959/23 не є подібними та що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував висновки Верховного Суду, викладені у зазначених справах.

Разом з тим, Верховний Суд в ухвалі від 08 березня 2024 року вже звертав увагу на те, що скаржник помилково тлумачить пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, застосування якого передбачає, що суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні правильно застосовує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду, однак ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для відступлення від цього висновку та вмотивовано обґрунтовує необхідність такого відступу.

Суд ще раз звертає увагу на те, що обґрунтовуючи підстави для відступлення від висновків Верховного Суду у справах №639/3086/22, № 638/14370/20, №642/959/23, скаржник фактично посилається на те, що вони висловлені в справах за різних правовідносин.

Отож, ОСОБА_1 довільно ототожнює поняття необхідності відступлення від висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах з нерелевантністю їх застосування судом до спірних правовідносин.

За таких обставин немає підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник підставою касаційного оскарження судового рішення визначає також і пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, вказуючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень частини першої статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у попередній редакції, норми Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), який набрав чинності з 19 липня 2022 року до військовослужбовців, призваних на військову службу до 19 липня 2022 року, у взаємозв`язку із статтею 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а також враховуючи те, що питання оплати праці державних службовців регулюється спеціальним законодавством - Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Зі змісту оскарженого судового рішення убачається, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з моменту набрання чинності Законом №2352-ІХ не вбачається правових підстав для продовження виплати роботодавцем середньої заробітної плати працівникам, які були призвані на військову службу до дня набрання чинності Законом.

Суд вчергове звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №600/2882/22-а викладалися висновки у справі за подібними правовідносинами, де Суд здійснив аналіз Закону №2352-ІХ та внесеним змінам до частини третьої статті 119 КЗпП. Так, Верховний Суд у справі №600/2882/22-а виснував, що враховуючи приписи Конституції України, у тому числі й статті 58, та висновки Конституційного Суду України, до спірних відносин підлягає застосуванню частина третя статті 119 КЗпП України в редакції з 19 липня 2022 року, оскільки вони є триваючими і мають місце у період часу після набрання чинності вказаною нормою права.

За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, сформульованим у постанові від 20 грудня 2023 року у справі №600/2882/22-а.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить сформувати висновок щодо застосування норм права щодо правовідносин, щодо яких вже є висновок Верховного Суду у справі №600/2882/22-а.

Відтак, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновком цього суду щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №320/9717/22 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Прокопенко