Справа № 560/11/24
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/11/24
УХВАЛА

іменем України

15 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивований тим, що після набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 позивач набув право на обчислення та виплату грошового забезпечення, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Просить здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення з 06.07.2021 по 25.07.2023.

Судом відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду відповідачем подано клопотання щодо залишення позову без розгляду. Вказує, що позивачем отримано 25 липня 2023 року довідку доведення про грошове забезпечення та інші доходи нараховані при звільненні.

Тому у відповідності до статті 233 КЗпП України його строк звернення до суду обмежувався наступною датою - 25 жовтня 2023 р. До суду звернувся лише 26 грудня 2023 року, що свідчить про пропуск вказаного вище строку.

Ухвалою суду від 04.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строку для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування (в частині позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення з 19.07.2022 по 25.07.2023).

05.04.2024 судом отримано заяву про поновлення процесуального строку, в якій представник позивача вказує, що позивачу було надано під час звільнення Довідку-доведення, в якій зазначено, зокрема, загальний розмір посадового окладу, а саме «3 170,00 грн.».

Однак при цьому не доведено до відома позивача інформації щодо визначення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, тобто позивачу не було відомо на день звільнення про те, з урахуванням якого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідачем було обчислено посадовий оклад, оклади за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

У грудні 2023 року на звернення позивача відповідач надав відповідь з відомостями про нараховане та виплачене грошове забезпечення.

Надаючи правову оцінку заявленому клопотанню, суд враховує наступне.

Згідно ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, КАС України, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав, є загальним законом.

Проте з наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Водночас, КАС України передбачає, що строк звернення до суду може встановлюватися іншими спеціальними законами.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, оскільки, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак 19.07.2022 набрав чинності Закон України №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено в новій редакції норму статті 233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, з 19.07.2022 законодавцем передбачено тримісячний строк для звернення працівника до суду з позовом про виплату заробітної плати.

Разом з тим, пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 27 червня 2023 року № 651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином з 01 липня 2023 року строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати (грошового забезпечення) регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, ст.233 КЗпП України визначено тримісячний строк звернення із заявою про вирішення трудового спору, який законом продовжено у зв`язку з дією карантину до 30.06.2023.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22.

Таким чином, за загальними обставинами особа з позовними вимоги в частині, яка стосується перерахунку грошового забезпечення з 19.07.2022, має право звернутись до суду упродовж трьох місяців з дати закінчення дії карантину, тобто до 02.10.2023.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача щодо перерахунку грошового забезпечення з 06.07.2021 по 25.07.2023.

Оскільки позивачем отримано 25 липня 2023 року довідку доведення про грошове забезпечення та інші доходи, нараховані при звільненні, тому у відповідності до другої статті 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду сплив 25 жовтня 2023 року.

Позивач з позовною заявою звернувся до суду 26.12.2023 (за допомогою системи "Електронний суд").

Отже, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду.

Щодо доводів позивача про те, що йому не було відомо на день звільнення, з урахуванням якого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідачем було обчислено посадовий оклад, суд звертає увагу на таке.

Початок строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася, або повинна була дізнатись про порушення. Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 05 липня 2018 року по справі №810/384/17.

Таким чином, законодавством передбачено, що у разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 08 травня 2018 року по справі №344/9166/17.

Отримання позивачем листа у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, як і не перериває такий строк.

Крім того, отриманий позивачем лист з додатками також містив лише відомості про нараховане та виплачене грошове забезпечення, згідно яких посадовий оклад у спірному періоді склав 3170 грн.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також містить положення, відповідно до яких право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996 по справі «Стаббігс та інш. проти Великобританії», рішення від 27.02.1980 по справі «Девеер проти Бельгії» ).

Отже, такі строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

В матеріалах справи відсутні дані про поважність причини пропуску строку звернення позивача до суду або відповідні докази, з яких суд міг би дійти висновку щодо поважності причин пропуску такого строку, оскільки, про обставини, з якими позивач пов`язує порушення своїх прав, він повинен був бути обізнаний ще з 25 липня 2023 року - дати отримання довідки доведення про грошове забезпечення та інші доходи, нараховані при звільненні.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, наступає наслідок, визначений ст.240 КАС України.

Таким чином, позовна заява в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 25.07.2023 підлягає залишенню без розгляду, з огляду на пропуск шестимісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом за вказаний період.

Керуючись п.8 ч.1 статті 240, статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення за період з 19.07.2022 по 25.07.2023 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя Д.А. Божук