Справа № 380/119/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/119/24 пров. № А/857/2030/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Пустомитівської окружної прокуратури на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 380/119/24 за адміністративним позовом Керівника Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, Львівської районної державної адміністрації, Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області до Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_1 ,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення не зазначено,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник Пустомитівської окружної прокуратури звернулась до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, Львівської районної державної адміністрації, Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області до Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () щодо невжиття заходів для приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційне укриття №51427, що розміщене за адресою: вул. Б.Хмельницького, 11, м. Пустомити, Львівського району, Львівської області;

- зобов`язати Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () привести захисну споруду ПРУ № 51427, що розміщена за адресою: вул. Б.Хмельницького, 11, м. Пустомити, Львівського району, Львівської області у стан готовності.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 позовну заяву повернуто позивачеві відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржила Пустомитівська окружна прокуратура через представника ОСОБА_2 , яка, покликаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом безпідставно застосовано положення ст. 11 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (само представництво прокурором юридичної особи органу прокуратури) замість застосування у цій справі норм ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 53, 54, 160 КАС України (представництво прокурором інтересів держави в суді)

У конкретній ситуації прокурор є службовою особою державного органу прокуратури, і діє без його спеціальних доручень, на підставі закону, оскільки виконує покладені на органи прокуратури завдання і функції щодо представництва в суді державних інтересів.

Право підпису позову керівником окружної прокуратури передбачено ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», а також наказом Офісу Генерального прокурора «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» №389 від 21.08.2020.

Інформацію про те, що керівником Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області є ОСОБА_2 оприлюднено на офіційному сайті Львівської обласної прокуратури (розділ про прокуратуру - структура).

Отже позовну заяву подано з дотриманням ст. 131-1 Конституції України, ст.ст.23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст.5, 19, 53, 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Одночасно зазначено, що Пустомитівська окружна прокуратура Львівської області не є юридичною особою та не зареєстрована у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а є лише структурним підрозділом Львівської обласної прокуратури, яка має статус юридичної особи.

Поряд з цим, ОСОБА_2 підписувала позовну заяву не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави, виконуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З цих та інших наведених у апеляційній скарзі підстав, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відповідачі правом на подання відзивів на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч. 2 ст. 312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст. 311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Оскаржену ухвалу мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують право ОСОБА_2 , яка зазначена як керівник Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області, на підписування позовної заяви та інших процесуальних документів. Суд першої інстанції вважав, що позов підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку. Окрім того, судом з метою встановлення повноважень на підпис позовної заяви було зроблено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо встановлення осіб, уповноважених вчиняти дії від імені позивача, проте вказану інформацію встановити не вдалося.

Суд першої інстанції виходив з правової позиції, викладеної Верховним Судом в ухвалі від 25.05.2018 у справі №826/4872/16, відповідно до якої звернення до суду передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи, на уповноваження певної особи на представництво. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути надані в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень, делегованих представнику.

Звернення до суду передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого волевиявлення. Представник повинен демонструвати повагу до суду, доводячи наявність як повноважень на представництво, так і можливість ідентифікації особи представника судом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість встановити, чи позовна заява була підписана особою, яка має на це право, доказів на наявність вказаних повноважень суду не подано, відтак позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (у ред. чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Абзацами 1, 2 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

За п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Колегією суддів проаналізовано зміст позовної заяви та з`ясовано, що позов подано ОСОБА_2 як керівником відповідної окружної прокуратури, звертаючись до суду, прокурор зазначила своє посадове становище та належним чином аргументувала, в чому полягає порушення інтересів держави.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», позивач наділена відповідною адміністративною процесуальною дієздатністю та мала право на підписання вказаного позову.

Доцільно закцентувати увагу на тому, що висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви, ґрунтуються виключно на тому, що до суду не було надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 займає посаду керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області.

Своєю чергою, відповідна обставина не віднесена до виключного переліку підстав для повернення позовної заяви, передбаченого п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством не передбачено вимоги про необхідність долучення до позовної заяви поданої прокурором в порядку представництва інтересів держави в суді наказу про призначення прокурора на посаду.

Натомість, до апеляційного суду було надано копію наказу Офісу Генерального прокурора №170к «Про призначення на адміністративну посаду» від 19.04.2023 про призначення ОСОБА_2 на посаду керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області строком на п`ять років.

Крім того, дослідження Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом є недостатнім, адже зазначений код ЄДРПОУ належить Львівській обласній прокуратурі, а Пустомитівська окружна прокуратура Львівської області не зареєстрована як окрема юридична особа.

Колегія суддів звертає увагу, що наявність адміністративної процесуальної дієздатності прокурора не ставиться в залежність від наявності зареєстрованої юридичної особи відповідної прокуратури. Відсутність відомостей про Пустомитівську окружну прокуратуру в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не позбавляє керівника окружної прокуратури як особу, що має статус прокурора мати адміністративно процесуальну дієздатність.

З матеріалів справи з`ясовано, що позовна заява подана та підписана керівником Пустомитівської окружної прокуратури Кулинич Ю.М., що відповідає вимогам ч. 3 ст. 53 КАС України та ч. 1 ст. 24 Закону №1697-VII.

Факт того, що ОСОБА_2 є керівником Пустомитівської окружної прокуратури підтверджується даними з відкритих джерел, зокрема, сайту Львівської обласної прокуратури.

Така позиція апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.04.2024 у справі №560/15243/23.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права.

Підсумовуючи викладене у сукупності, з позиції колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Згідно з висновками, викладеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо потреби повернення позовної заяви є передчасними і не відображають необхідності такого рішення, оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 320 КАС України підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, КАС суд,

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пустомитівської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/119/24 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 11 квітня 2024 року