Справа № 487/9375/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 487/9375/23

Головуючий в 1 інстанції: Боброва І.В.

Дата і місце ухвалення 23.02.2024 р.,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Градовського Ю.М.
судді Турецької І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради № 845 від 12.12.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі протоколу серії ВАВ № 984547 від 13.10.2023 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилалась на те, що відповідачем у порушення вимог норм процесуального права не подано відзив у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк, не направлено його позивачу. Зважаючи на викладене, апелянт вважала, що вказаний відзив разом із додатками взагалі не мав прийматись, досліджуватись та враховуватись судом.

Апелянт наполягає на тому, що вона не продавала алкоголь неповнолітньому ОСОБА_2 , оскільки відмовила йому, а продаж алкоголю здійснювався лише дорослій людині «товаришу» відповідно до законодавства України. Таким чином, на думку апелянта, в її діях відсутня подія та склад адміністративного правопорушення.

Крім того, апелянт звернула увагу на те, що матеріали справи не містять жодного речового доказу - фіскального чеку, пляшки (пляшок) алкоголю, наклейок з пляшки, з яких можна було б достовірно встановити, що саме ОСОБА_3 придбав алкоголь в магазині «Апельсин».

Посилаючись на ст.256 КУпАП, згідно якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, та звертаючи увагу на відсутність у складеному відносно неї протоколі відомостей щодо свідків, апелянт вважає, що будь-які пояснення свідків, що можуть міститися в матеріалах адміністративної комісії, або їх усні пояснення (при очному опитуванні/допиті) не можуть вважатись належними та допустимими доказами та не повинні враховуватись при прийнятті рішення.

З огляду на зазначене, апелянт вважає оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення протиправною та просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року та постановити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2023 року старшим інспектором СЮП ВП МРУП ГУНП в Миколаївській області Вороною Д.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 984547, відповідно до якого 12.10.2023 року о 18:40 год за адресою: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 12-Б, в продуктовому магазині «Апельсин», ОСОБА_1 реалізувала дві пляшки коньяку «Коблево» об`ємом 0,25 л кожна неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ціною 120 гривень, чим порушила правила торгівлі та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП.

За результатами розгляду вказаного протоколу та матеріалів, що надійшли на громадянку ОСОБА_1 , адміністративною комісією адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради було винесено постанову № 845 від 12.12.2023 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржила її до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 156 КУпАП, та відсутність підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини другої статті 6 КУпАП органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, забезпечуючи відповідно до Конституції України додержання законів, охорону державного і громадського порядку, прав громадян, координують на своїй території роботу всіх державних і громадських органів по запобіганню адміністративним правопорушенням, керують діяльністю, адміністративних комісій та інших підзвітних їм органів, покликаних вести боротьбу з адміністративними правопорушеннями.

Справи про адміністративні правопорушення відповідно до пункту 1 частини першої статті 213 КУпАП розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 156 КУпАП став висновок про порушення позивачем правил торгівлі, що виразилось у реалізації двох пляшок коньяку «Коблево» об`ємом 0,25 л кожна неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови, позивач посилалась на те, що комісією не було враховано того, що будь-які докази вчинення нею адміністративного правопорушення, як то фіскальний чек, пляшка (пляшки) алкоголю, наклейки з пляшки, відсутні, а у складеному протоколі вона вказувала на те, що: «не згодна, відправила бо був неповнолітній, привів товариша». Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що вона не здійснювала продаж алкоголю неповнолітньому ОСОБА_2 , а відмовила йому; продаж алкоголю здійснювався лише дорослій людині «товаришу» відповідно до законодавства України, а тому в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ст. 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, зокрема, особам, які не досягли 18 років.

При цьому, зазначеною нормою визначено, що якщо у продавця пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння виникли сумніви щодо досягнення 18-річного віку покупцем, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, та пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, продавець зобов`язаний звернутися до такого покупця з вимогою пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що підтверджує його вік.

Відповідальність за порушення вказаних обмежень передбачена частиною 2 статті 156 КУпАП, згідно якої за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби - тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Слід також зазначити, що за положеннями ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши наявні у справі матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , колегія суддів встановила, що факт порушення позивачем вимог чинного законодавства щодо заборони продажу алкогольних напоїв неповнолітнім особам підтверджується, зокрема, поясненнями відібраними у неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які підтвердили, що 12.10.2023 року продавцем магазину «Апельсин» за адресою: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 12-Б о 18:40 год. було здійснено продаж неповнолітньому ОСОБА_2 двох пляшок коньяку «Коблево» об`ємом 0,25 л кожна.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію», надання особою інформації є добровільним. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

З копій пояснень відібраних співробітником поліції у неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що такі пояснення відбирались у неповнолітніх у присутності одного з батьків, а саме матерів, що засвідчено їхніми підписами.

Відтак, опитування неповнолітніх було проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.33 Закону України «Про Національну поліцію».

Факт того, що ОСОБА_2 не досяг 18 років підтверджено паспортом громадянина України НОМЕР_1 від 28.07.2020р.

Крім того, безпосередньо самою ОСОБА_1 під час відібрання в неї письмових пояснень 25.10.2023 року, тобто у день складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення, було визнано вину та підтверджено факт продажу нею 12.10.2023 року близько 18:40 год. алкогольних напоїв (двох пляшок коньяку) неповнолітньому хлопцю під час перебування на робочому місці у магазині «Апельсин» за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач пояснила, що на її прохання ним було пред`явлено паспорт, однак вона неуважно роздивилась вік хлопця та реалізувала йому коньяк. Також вказала, що в подальшому з`явились працівники поліції та повідомили їй, що вона продала коньяк неповнолітньому.

Таким чином, у наданих 25.10.2023 року письмових поясненнях позивач підтвердила факт продажу алкоголю неповнолітній особі. Однак, в подальшому, при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення, вона змінила покази та вказала на те, що «відправила, бо був неповнолітній, привів товариша».

Колегія суддів критично ставиться до заперечень позивача факту продажу нею алкогольних напоїв неповнолітній особі, викладених у протоколі, оскільки вважає, що такі заперечення спрямовані на уникнення несприятливих для неї наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності.

Також, суд вважає безпідставними посилання позивача, в якості підстави для скасування оскаржуваної постанови, на відсутність речових доказів, які б підтверджували факт вчинення нею правопорушення, таких як, зокрема, протоколу вилучення речей і документів, що підтверджують реалізацію алкогольного напою, фіскального чеку, пляшок (пляшки) алкоголю, наклейок з пляшки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 74 КАС України).

За положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В свою чергу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи доказами у повній мірі підтверджено факт порушення позивачем вимог чинного законодавства в частині заборони продажу алкогольних напоїв неповнолітній особі, що свідчить про правомірність оскаржуваної постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Що стосується посилань апелянта на неналежність та недопустимість наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, пояснень, відібраних у неї та у ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 співробітниками поліції, з огляду на порушення встановленого судом строку подання відзиву разом із додатками, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право, зокрема, подати відзив на позовну заяву.

Згідно статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Частинами 5 та 6 статті 162 КАС України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.12.2023 року встановив відповідачеві для подачі відзиву у справі п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення копії даної ухвали суду.

Згідно ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів належного, відповідно до ст. 251 КАС України, вручення відповідачеві копії ухвали про відкриття провадження у справі, з якої можливо було б обрахувати, встановлений судом строк для подачі відзиву. В даному випадку матеріали справи містять лише підтвердження направлення такої ухвали на електронну адресу відповідача, що не може бути доказом належного вручення відповідачу такої ухвали.

Посилання апелянта на те, що оскільки відповідач зареєстрував свій кабінет в підсистемі «Електронний суд» 02.01.2024р., то саме з цієї дати достовірно мав отримати матеріали даної справи та ухвалу в кабінеті Електронного суду є лише припущенням позивача, непідтвердженим жодним доказом. Крім того, сам факт реєстрації в підсистемі «Електронний суд» не свідчить про автоматичне отримання особою примірників електронних документів по тій чи іншій справі.

Таким чином, підстав для неврахування поданих відповідачем доказів суд апеляційної інстанції не вбачає. Крім того, суд враховує необхідність дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який зобов`язує суд повно, всебічно і об`єктивно встановити всі обставин у справі.

Що стосується тверджень позивача про неотримання копії відзиву з додатками, що позбавило її можливості подати заперечення на такий відзив, слід зазначити, що статтею 269 КАС України передбачені особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ. Так, за положеннями зазначеної статті, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Крім того, позивач не була позбавлена права висловити свої заперечення щодо доводів відповідача по справі та наданих ним доказів у поданій апеляційній скарзі, однак, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач по суті предмету позову фактично дублює доводи, викладені нею у позовній заяві.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 11.04.2024 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька