Справа № 420/1303/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1303/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не здійснення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.08.2023 №746 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 11.10.2023 №284 ОСОБА_1 з 11.10.2023 виключений зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте при звільненні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 не виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби, що є порушенням права громадянина на встановлений законом рівень соціального захисту.

У зв`язку з не виплатою позивачу зазначеної одноразової грошової допомоги у разі звільнення представником позивача 04.01.2024 на адресу відповідача направлено адвокатський запит з вимогою усунення вказаного порушення та здійснення виплати належної позивачу грошової допомоги.

Листом від 08.01.2024 №943/925 відповідач відмовив у виплаті позивачу вказаної грошової допомоги.

Така бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення на думку позивача є протиправною та прямо суперечить вимогам закону, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що згідно рішення (роз`яснення) заступника директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, зазначеного у листі від 23.05.2023 № 737/4/1398, відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем- жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Ураховуючи зазначене, з моменту ведення воєнного стану, у разі звільнення з військової служби через сімейні обставини згідно з абзацами 2, 3, 4, 9, 10, 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одноразова грошова допомога виплачується лише військовослужбовцям-жінкам. Під час здійснення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 та визначення належних до виплати коштів ІНФОРМАЦІЯ_2 керувався рішенням (роз`ясненням) заступника директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, зазначеним у листі від 23.05.2023 № 737/4/1398. З огляду на зазначене вбачається відсутність правових підстав для виплати позивачу зазначеної ним у позовній заяві одноразової грошової допомоги у разі звільнення.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.08.2023 №746 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 11.10.2023 №284 ОСОБА_1 з 11.10.2023 виключений зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

Відповідач листом від 08.01.2024 №943/925 повідомив, що під час здійснення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 та визначення належних до виплати коштів ІНФОРМАЦІЯ_2 керувався рішенням (роз`ясненням) заступника директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, зазначеним у листі від 23.05.2023 № 737/4/1398.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1,2,4-6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (надалі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно частини 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» від 6 вересня 2023 року №3379-IX, що набрала чинності з 05.10.2023) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, які звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 58 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави; в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції У країни є нормами прямої дії.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності своєї відмови, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами. Тому, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий при поданні позову не сплачував, підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не здійснення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка