Справа № 755/3057/24
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/3057/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

позивача в режимі відеоконференції - Балян А.,

представника позивача в режимі відеоконференції - Крупінської Н.Л.,

представника відповідача - Хоржевського Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення іноземця від 14 грудня 2023 року, -

у с т а н о в и в:

16.02.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про примусове видворення іноземця від 14 грудня 2023 року, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 14.12.2023 року про його примусове видворення до країни походження або третьої країни.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 14.12.2023 року відповідач прийняв оскаржуване рішення про примусове видворення, про існування цього рішення цього рішення позивач довідався лише в суді апеляційної інстанції 31.01.2024 року при розгляді справи №755/19502/23 і цього ж дня отримав текст оспорюваного рішення. Позивач не погоджується із рішенням про видворення та вважає, що його прийнято з порушенням прав позивача. Обґрунтовуючи оскаржуване рішення відповідач послався на те, що 13.09.2023 року відносно позивача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, яке позивач мав добровільно виконати до 12.10.2023 року. Позивач вказує, що йому нічого не було відомо про існування рішення щодо його примусового повернення. Він не був присутній при складанні такого рішення і не отримував його копію. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що у ньому відсутні підписи позивача про ознайомлення із рішенням. Позивачу не було вручено примірнику рішення про примусове видворення та не роз`яснено право на скарження рішення в судовому порядку, чим порушено його право на захист. Відповідач порушив порядок ознайомлення позивача з рішенням про примусове повернення і процедуру надіслання даного рішення для відома та можливого оскарження, внаслідок чого було прийнято рішення про примусове видворення позивача. Відповідач не вжив заходів щодо з`ясування намірів оскарження, як рішення про примусове повернення, так і рішення про примусове видворення, чим порушено право на захист. Як під час прийняття рішення про примусове повернення, так і під час прийняття рішення про примусове видворення, позивач не був забезпечений перекладачем. У текстах обох рішень відсутня інформація про залучення перекладача чи відмову позивача від перекладача. Не зазначено також обставин, що відповідач встановлював обставини стосовно того, чи володіє та розуміє позивач українську мову. Позивач з моменту затримання не був забезпечений перекладачем з мови, якою він вільно володіє, а відтак не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього відповідачем і не міг отримати належне роз`яснення його прав, зокрема, на отримання правової допомоги.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Щодо клопотання сторони позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

У своєму позові позивач просить скасувати рішення про примусове видворення з України іноземця, і на такий позов не розповсюджуються вимоги процесуального закону щодо строку оскарження у продовж 10 днів від дня винесення чи отримання, який передбачений лише щодо постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин суд констатує, що поскільки оскаржуване рішення було прийняте 14.12.2023 року, а позов був поданий до суду через засоби поштового зв`язку 10.02.2024 року, строк звернення до суду з відповідним позовом стороною позивача не пропущений і відповідно відсутні підстави для розгляду клопотання сторони позивача про поновлення строку звернення до суду.

В судовому засіданні суд з`ясував у позивача питання необхідності залучення для розгляду справи перекладача і з цього приводу позивач повідомив, що немає необхідності у послугах перекладача, оскільки позивач 30 років проживає в Україні і розуміє українську мову.

У достатньому рівні володіння державною мовою суд мав змогу пересвідчитись безпосередньо під час судового розгляду.

Також в судовому засіданні суд з`ясував у позивача зміст його заяви від 08.04.2024, яка зареєстрована в суді 10.04.2024 року і в результаті відповідного з`ясування позивач зазначив, що підтримує позов та не відмовляється від розгляду справи за цим позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги своєї позовної заяви та пояснив суду, що у нього є неповнолітня дитина, матір якої українка. Позивач не записаний батьком дитини, але дитина його. Позивач має в Україні підприємство, займається підприємницькою діяльністю і не розуміє чому органи ДМС постійно подають на нього до суду. Відповідач обманом помістив позивача до ПТПІ, адже у нього є діючий паспорт строком до 2028 року, є посвідчення водія і при цьому він тримається в ПТПІ з метою ідентифікації. У позивача є поручителі та дружина, тож тримання його в ПТПІ не є виправданим та законним. Позивач стверджує, що в документах відповідача написана неправда, жодних документів органів ДМС він не підписував. 32 роки живе в Україні, працює та особисто приймав участь у боротьбі за територіальну цілісність України. До будь-якого виду відповідальності позивач не притягувався, про що наявна відповідна довідка 2019 року. Останній раз позивач легально заїхав на територію України на власному автомобілі. Позивач стверджує, що багато разів звертався до органів ДМС з метою легалізації свого правового становища, йому обіцяли оформити документи на проживання, але нічого в результаті не було. Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни позивач в судовому порядку не оскаржував.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що слід взяти до уваги доводи позивача, ніякої загрози для України та її громадян він не становить, до відповідальності не притягувався та законно перетнув державний кордон. Відповідач має дискреційні повноваження щодо прийняття оскаржуваного рішення, тобто він не зобов`язаний приймати таке рішення. Позивач не оскаржив рішення про примусове повернення, оскільки не мав інформації про його існування. Оскаржуване рішення є необґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову та пояснив суду, що позивач був ознайомлений з рішенням про примусове повернення і не виконав його щодо виїзду з України у встановлений в рішенні термін. Офіційних сімейних стосунків позивач на території України не має та не має документів на право проживання в Україні. Позивач відмовився отримувати примірник рішення, що засвідчили свідки та перекладач.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Позивач є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується копією його паспорту (а.с. 73).

14.12.2023 року стосовно позивача відповідачем було прийняте оскаржуване рішення про примусове видворення з України за змістом якого: «14.12.2023 року співробітниками Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області виявлено громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». У ході перевірки встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 26.09.2018 року через КПП «Велика Писарівка». Після закінчення дозволеного строку перебування іноземець не виїхав з України, свідомо порушуючи міграційне законодавство України. З метою продовження строку перебування, отримання посвідки на тимчасове проживання та дозволу на імміграцію - не звертався. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів - не звертався. Встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземних громадян на території України відповідно до чого притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 230 КУпАП. 13.09.2023 року працівниками Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 12.10.2023 року із подальшою забороною в`їзду в Україну строком на 3 роки. Станом на 14.12.2023 року, відповідно до відомостей з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення про примусове повернення не виконав, територію України не покинув. Ураховуючи, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав в установлений строк рішення про примусове повернення, керуючись ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вирішено: 1. Примусово видворити до країни походження або до третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. Роз`яснити громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порядок судового оскарження прийнятого рішення» (а.с. 37-38).

Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки щодо отримання оскаржуваного рішення, роз`яснення його змісту та порядку оскарження вбачається, що позивач відмовився його отримувати, що засвідчили двоє понятих та перекладач (а.с. 39).

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.12.2023 року у справі №755/19502/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 року, встановлено наступні обставини:

- Як убачається з матеріалів справи, під час перебування в Україні громадянин Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим 13 вересня 2023 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП, серії ПР МКО № 002056 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 гривень;

- 13 вересня 2023 року головним спеціалістом сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Корнієнко Сергієм Миколайовичем прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано громадянина Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , покинути територію України у термін до 12 жовтня 2023 року та заборонено в`їзд на територію України терміном на 3 (три) роки до 13 вересня 2026 року;

- Працівниками міграційної служби запропоновано отримати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина, однак громадянин Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності понятих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , отримати рішення відмовився, про що міститься відмітка на останньому аркуші цього рішення;

- Судом встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає на території України без відповідних документів на право проживання в Україні, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, не має. За отриманням статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не звертався.

У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 року у справі №755/19502/23, зокрема, зазначено наступне:

- Як встановлено колегією суддів апеляційного суду з матеріалів справи, під час перебування в Україні громадянин Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим 13 вересня 2023 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 203 КУпАП, серії ПР МКО № 002056 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 гривень;

- 13 вересня 2023 року головним спеціалістом сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Корнієнком С.М. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 12 жовтня 2023 року, заборонено в`їзд на територію України терміном на 3 (три) роки до 13 вересня 2026 року;

- Працівниками міграційної служби запропоновано відповідачу отримати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, однак громадянин Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності понятих отримати рішення відмовився, про що міститься відмітка на останньому аркуші цього рішення;

- Також встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає на території України без відповідних документів на право проживання в Україні, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, не має. За отриманням статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не звертався.

Вбачається, що позивачем рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни у визначений в ньому строк, не виконане.

Також вбачається, що позивач не оскаржував рішення про його примусове повернення від 13.09.2023 року.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 10) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 6. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Отже, передумовою для прийняття рішення про примусове видворення, в контексті конкретної ситуації, є наявність чинного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та встановлення обставини про те, що іноземець не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, тобто не виїхав з території України без поважних причин.

У даному випадку судом не встановлено наявності поважних причин невиконання позивачем рішення про примусове повернення від 13.09.2023 року у строк до 12.10.2023 року.

Позивач посилаючись на те, що має на території України дружину - громадянку України, не надав суду документ на підтвердження офіційної реєстрації шлюбу, а у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком дитини вказаний - ОСОБА_10 .

Навіть за наявності офіційної дружини та дитини, відповідне не є підставою для невиконання рішення про примусове повернення, а за конкретних обставин суд може розглянути питання щодо необхідності встановлення заборони в`їзду, однак позивач рішення про примусове повернення в судовому порядку не оскаржував.

Суд не бере до уваги посилання сторони позивача про те, що останньому нічого не було відомо про наявність рішення щодо примусового повернення, оскільки рішеннями судів у справі №755/19502/23 встановлено зворотне.

Вбачається, що при ухваленні оскаржуваного рішення перекладач залучався, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою до рішення про примусове видворення.

Крім того, у судовому засіданні суд переконався в достатній можливості позивача розуміти українську мову.

Ураховуючи всі встановлені судом обставини та з огляду на наведені положення чинного законодавства України суд дійшов висновку, що рішення про примусове видворення прийняте відповідачем в межах своїх повноважень, у спосіб встановлений законом, рішення є законним, мотивованим та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню і відповідно підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідачем було прийнято рішення про примусове повернення позивача, яке є чинним і яке позивач не виконав без поважних причин, що і стало підставою для ухвалення відповідачем рішення про примусове видворення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19 Конституції України, ст.ст. 77, 78, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення іноземця від 14 грудня 2023 року - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст судового рішення складений 12.04.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ).

Суддя -