Справа № 300/3769/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/3769/23 пров. № А/857/22587/23

осьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 300/3769/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Микитин Н.М. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 26.10.2023 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (далі відповідач 2, ГУ ДКСУ), в якому просить:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у перерахунку пенсії позивача з 23.12.2022 із урахуванням періодів роботи в Республіці Туркменістан 06.04.2004 - 19.12.2004, Республіці Білорусь 01.08.2011 - 14.01.2013 та російській федерації на підставі довідок про заробітну плату та трудовий стаж та з урахуванням заробітної плати з 24.01.1997 по 23.12.2002 на підставі довідок про грошове забезпечення;

- зобов`язати відповідача 1 провести перерахунок та виплату пенсії позивача за віком з 23.12.2022 із урахуванням періодів роботи в Республіці Туркменістан 06.04.2004 - 19.12.2004, Республіці Білорусь 01.08.2011 - 14.01.2013 та російській федерації на підставі довідок про заробітну плату та трудовий стаж та з урахуванням заробітної плати з 24.01.1997 по 23.12.2002 на підставі довідок про грошове забезпечення;

- стягнути з ГУ ПФУ за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями ГУ ПФУ 100000 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ у перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 23.12.2022 із урахуванням періодів роботи в Республіці Туркменістан 06.04.2004 - 19.12.2004, Республіці Білорусь 01.08.2011 - 14.01.2013 та російській федерації на підставі довідок про заробітну плату та трудовий стаж.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії, із урахуванням заробітної плати за період з 24.01.1997 по 23.12.2002 на підставі довідок про грошове забезпечення з 01.05.2023.

3обов`язано відповідача 1 здійснити з 23.12.2022 перерахунок та виплату позивачу пенсії, із зарахуванням до загального трудового стажу періодів роботи в Республіці Туркменістан 06.04.2004 - 19.12.2004, Республіці Білорусь 01.08.2011 - 14.01.2013 та російській федерації на підставі довідок про заробітну плату та трудовий стаж.

3обов`язано ГУ ПФУ здійснити з 01.05.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням заробітної плати з 24.01.1997 по 23.12.2002 на підставі поданих довідок про заробітну плату.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 1, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, про правомірність дій щодо незарахування спірного стажу позивача для обрахунку його пенсії у зв`язку з відсутністю належних документів на його підтвердження та доказів відрахувань страхових внесків із заробітної плати позивача за вказані періоди. Вимога позивача врахувати заробітну плату з 24.01.1997 по 23.12.2002 зазначену в довідках в даному випадку заявлена передчасно, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача (після проведення перевірки первинних документів на підставі яких довідки видані) у зазначеній частині будуть порушені. Вважає невірним дату, визначену судом для перерахунку пенсії позивача, а також безпідставним стягнення моральної шкоди, тому що доказів її завдання внаслідок дій відповідача 1 немає.

Позивач та відповідач 2 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ та на підставі заяви від 17.01.2023 отримує з 23.12.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) згідно рішення від 06.02.2023 № 62, страховий стаж складає 32 роки 1 місяць 1 день.

Серед іншого, до заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 17.01.2023 ОСОБА_1 подано також довідку про заробітну плату від 20.04.2018 № 220 щодо роботи у ТОВ «КНГ-Сервіс», російська федерація.

27.02.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, надавши паспорт, військовий квиток, довідку про заробітну плату у ВАТ «Оріана» за період страхового стажу до 01.07.2000 № 14, № 15, довідку про зміну назви організації.

Рішенням відповідача 1 від 08.03.2023 № 62 здійснено перерахунок пенсії позивачу відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж склав 33 роки 5 місяців 8 днів.

Згідно з листом від 01.03.2023 № 1219-745/А-02/8-0900/23 відповідачем 1 надано позивачу відповідь, відповідно до якої зазначено, що призначенні пенсії за віком до страхового стажу не зараховано періоди роботи, які не підтверджено сплатою страхових внесків до відповідних фондів СНД:

- 06.04.2004-19.12.2004, робота в ХО «Петро Газ Азія» (Туркменістан), відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ;

- 27.01.2005-13.08.2006, робота в російській федерації в ООО «КНГ-Сервіс», період якої зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 (запис розміщений між записами 36 і 37);

- 01.08.2011 по 14.01.2013, робота в Білорусії, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 (записи 1-6) та з трудовою книжкою НОМЕР_3 .

26.05.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії та надав довідки про заробітну плату: від 15.12.2017 № 39, видану управлінням з питань цивільного захисту Івано-Франківської обласної державної адміністрації за період з 01.01.1995 по 31.12.1996; від 25.04.2023 № 62, видану 2 Спеціальним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.1997 по 31.05.1999; від 30.05.2023 № 23, видану управлінням з питань цивільного захисту Івано-Франківської обласної державної адміністрації за період з 01.01.1999 по 31.05.2000; від 09.05.2023 № 179/1/3389, видану ГДА Міноборони за період з 01.05.2000 по 31.07.2002; від 28.04.2023 № 7, видану головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуації у Закарпатській області за період з 01.08.2002 по 31.12.2002; від 05.03.2019 № 139, видану ТОВ «КНГ-СЕРВІС» за період роботи січень 2005 по вересень 2006.

Розглянувши за принципом екстериторіальності заяву від 26.05.2023 про перерахунок пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області Рішенням від 02.06.2023 № 62 відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, зазначивши, що надані довідки про заробітну плату від 15.12.2017 № 39 за період з 01.01.1995 по 31.12.1996; від 25.04.2023 № 62 за період з 01.01.1997 по 31.05.1999; 23 від 30.05.2023 № за період з 01.01.1999 по 31.05.2000 буде прийнято до розгляду після проведення перевірки первинних документів на підставі яких довідки видані.

Не погодившись із незарахуванням періодів роботи в Республіці Туркменістан 06.04.2004 - 19.12.2004, Республіці Білорусь 01.08.2011 - 14.01.2013 та російській федерації на підставі довідок про заробітну плату та трудовий стаж та з урахуванням заробітної плати з 24.01.1997 по 23.12.2002 на підставі довідок про грошове забезпечення, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом № 1058-ІV.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Апеляційним судом встановлено, що позивач у спірні періоди працював з 06.04.2004-19.12.2004 в ХО «Петро Газ Азія» (Туркменістан) (записи в трудовій книжці НОМЕР_1 ), з 27.01.2005-13.08.2006 - в російській федерації в ООО «КНГ-Сервіс» (записи в трудовій книжці НОМЕР_1 ), з 01.08.2011 по 14.01.2013 - в Білорусії, згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_2 та трудовій книжці НОМЕР_3 , у листі № 1219-745/А-02/8-0900/23 від 01.03.2023.

Питання щодо можливості зарахування періодів роботи в російській федерації до страхового стажу слід розглядати відповідно до положень Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода).

Статтями 2, 3 цієї Угоди встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Водночас, за приписами статті 7 Угоди, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі (далі - Угода СНД), згідно із статтею 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 6 Угоди СНД призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Отже, із змісту наведених норм встановлено, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Трудові книжки позивача містять всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи, накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу та зроблені чітко та без виправлень, що не заперечується відповідачем 1.

Крім того, спірні періоди роботи позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками: № 28, виданою ООО «КНГ-Сервіс» (російська федерація) про уточнення характеру та умов праці, яка була направлена відповідачу 1 супровідним листом № 13/10 управлінням пенсійного фонду російської федерації в м. Нягані Ханти-Мансійського автономного округу; від 13.08.2006 № 447, виданою ООО «КНГ-Сервіс» (російська федерація); від 20.04.2018 № 220; від 15.04.2019 № 297 про заробітну плату в ХО «Петро Газ Азія» (Туркменістан); від 05.01.2018 № 1 про роботу в ОАО «Батаєво» (Республіка Білорусь); від 05.01.2018 № 2, від 01.12.2017 № 34, від 12.11.2012 № 53 про роботу в КП «Жалкомхоз» Республіка Білорусь та страховим свідоцтвом державного соціального страхування Республіки Білорусь.

Пунктом 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління ПФУ07.07.2014 № 13-1) (зареєстровано в МЮУ 27.12.2005 за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що орган, який призначає пенсію, має право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів для призначення (перерахунку) пенсії. Такі перевірки не є плановими, а тому можуть проводитись Пенсійним фондом в будь-який час. Пенсійний фонд проводить зустрічну перевірку на підставі первинних бухгалтерських документів, за результатами якої складається акт перевірки щодо достовірності довідки про заробітну плату. У разі встановлення розбіжностей у сумах з наданим документом вираховується сума надміру сплачених коштів (переплата) або ж здійснюється перерахунок пенсії з метою її підвищення.

Згідно зі статтею 101 Закон № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо, відповідачами не було вчинено жодних дій з метою перевірки поданих позивачем документів.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17.

У відповідності до частин четвертої-шостої, дев`ятої, десятої статті 20 Закону № 1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах першому, другому, четвертому статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Таким чином, відмова у призначення чи перерахунку пенсії через несплату страхових внесків, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа № 242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Щодо тверджень апелянта про те, що з урахуванням введеного в Україні правового режиму воєнного стану органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості в повному обсязі виконувати Угоду СНД апеляційний суд зазначає, що обов`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року покладений саме на орган, що призначає пенсію (у спірному випадку - на відповідача 1).

Позаяк відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, саме на Пенсійний фонд України (а не громадянина, який претендує на призначення пенсії) покладено виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції в тому числі і щодо виконання Угоди та Угоди СНД для встановлення права на пенсію.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач 1 безпідставно не взяв до уваги спірні періоди робіт позивача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо врахування заробітної плати, зазначеної у довідках від 25.04.2023 № 62, виданій 2 Спеціальним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.1997 по 31.05.1999; від 30.05.2023 № 23, виданій управлінням з питань цивільного захисту Івано-Франківської обласної державної адміністрації за період з 01.01.1999 по 31.05.2000; від 09.05.2023 № 179/1/3389, виданій ГДА Міноборони за період з 01.05.2000 по 31.07.2002; від 28.04.2023 № 7, виданій головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуації у Закарпатській області за період з 01.08.2002 по 31.12.2002, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 26.05.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, та надав зазначені довідки про заробітну плату.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.06.2023 № 62 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та зазначено, що надані довідки про заробітну плату буде прийнято до розгляду після проведення перевірки первинних документів на підставі яких довідки видані.

Положеннями частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно абзаців 4 і 5 частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 Порядку № 22-1).

Відтак, особа, яка бажає перерахувати призначену пенсію за віком, подає до органу, що призначає пенсію, довідку про заробітну плату, видану підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, або якщо підприємство, установа чи організація ліквідовані або припинили своє існування, довідку видану їх правонаступником чи архівною установою. При цьому законодавцем надано органу, що призначає пенсію право у разі необхідності перевіряти обґрунтованість видачі довідки про заробітну плату.

Водночас, в силу зазначених приписів Порядку № 22-1, працівник пенсійного органу під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів та відповідність оформлення таких вимогам законодавства з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, а тому сумніви останнього щодо обґрунтованості видачі документів, зокрема, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні такої при призначенні (перерахунку) пенсії.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказана позиція в подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.

Як передбачено частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Разом з тим, у матеріалах пенсійної справи наявні докази здійснення відповідачем 1 перевірки достовірності даних, вказаних в довідках, наданих позивачем до ГУ ПФУ, про що свідчать акт перевірки відомостей про суми нарахованої заробітної плати та грошового забезпечення від 09.08.2023 № 09000-1102-1/5708 та акт складений за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення пенсії від 27.06.2023 № 1300-6004-1/7992, якими встановлено відповідність заробітної плати у вказаних довідках первинним документам бухгалтерського обліку, втім вказано на необхідність видачі нових довідок встановленої форми Додатком 5 до Порядку № 22-1.

З приводу дати, з якої відповідача 1 слід зобов`язати здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати з 24.01.1997 по 23.12.2002 на підставі довідок про грошове забезпечення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону № 1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною 3 статті 42 і частиною 5 статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

26.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1 із заявою про перерахунок пенсії (довільної форми) в якій просив зарахувати при визначенні індивідуального коефіцієнту заробітної плати, заробітну плату з 01.01.1997 по 31.12.2002 на підставі довідок про грошове забезпечення. Серед додатків до заяви зазначено:

« 12. Копія довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № __ від 19.01.2018 видана 2 Спеціальним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій за періоди роботи з січня 1997 по травень 1999;

13.Копія довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №2 від 05.02.2018 видана Управлінням з питань цивільного захисту Івано-Франківської обласної державної адміністрації за періоди роботи з червня 1999 по травень 2000;

14. Копія архівної довідки № 179/1/1893 від 13.02.2018 видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України про заробітну плату з травня 2000 по липень 2002».

ГУ ПФУ на вищевказану заяву ОСОБА_1 надало відповідь від 23.05.2023 № 4494-3959/А-02/8-0900/23, у якій відмовило у перерахунку пенсії заявнику, оскільки прізвище в таких довідках ( ОСОБА_2 ) не збігається з прізвищем ( ОСОБА_3 ) яке зазначено у паспорті.

Вказана відмова відповідача 1 спонукала позивача повторно звернутись до вищевказаних установ для отримання нових довідок із правильним зазначенням його прізвища.

Тож, повторно із заявою встановленої форми про перерахунок пенсії позивач звернувся до ГУ ПФУ 26.05.2023 та надав довідки про заробітну плату: від 15.12.2017 № 39, видану управлінням з питань цивільного захисту Івано-Франківської обласної державної адміністрації за період з 01.01.1995 по 31.12.1996; від 25.04.2023 № 62, видану 2 Спеціальним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.1997 по 31.05.1999; від 30.05.2023 № 23, видану управлінням з питань цивільного захисту Івано-Франківської обласної державної адміністрації за період з 01.01.1999 по 31.05.2000; від 09.05.2023 № 179/1/3389, видану ОСОБА_4 за період з 01.05.2000 по 31.07.2002; від 28.04.2023 № 7, видану головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуації у Закарпатській області за період з 01.08.2002 по 31.12.2002.

Надаючи оцінку відповіді-відмові ГУ ПФУ, оформленій листом від 23.05.2023 № 4494-3959/А-02/8-0900/23 щодо незарахування довідок про заробітну плату ОСОБА_1 за період 01.01.1997-31.12.2002 з підстав розбіжності у написанні прізвища у довідках « ОСОБА_2 », яке не збігається з прізвищем заявника « ОСОБА_3 » вказаного у паспорті, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, за умови здійснення відповідачем 1 перевірок поданих у квітні 2023 року ОСОБА_1 довідок про заробітну плату за період 01.01.1997-31.12.2002 такий недолік як описка однієї літери в написанні прізвища « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 » в поданих довідках могла бути встановлена та виправлена самостійно пенсійним органом за умови використання наявних у нього повноважень щодо проведення перевірки таких документів первинним, що не призвело б до надмірного затягнення поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у належному розмірі.

Твердження відповідача 1 про те, що позивач звернувся 26.04.2023 із заявою про перерахунок пенсії, яка не відповідає додатку 3 до Порядку № 22-1 суд вважає безпідставним, оскільки це є надмірним формалізмом.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі № 160/7699/18.

Щодо доводів позивача про долучення таких довідок до заяви про призначення пенсії 17.01.2023, апеляційний суд зазначає, що у розписці-повідомлення до такої заяви № 896 від 17.01.2023 у переліку документів, доданих до заяви, під порядковим номером 6 «Довідка про джерела доходів з 01.07.2000» зазначено № документу 220, що свідчить про долучення ОСОБА_1 довідки виданої ТОВ «КНГ-Сервіс» 20.04.2018. Також під порядковим номером 10 «Трудова книжка або документи про стаж» вказано кількість « 3» та вказано серії та номери документів: НОМЕР_1 , АФ № 125633, ПК № 1697266, що відповідає номерам трьох трудових книжок ОСОБА_1 . Відтак, позивачем не доведено долучення будь-яких довідок про заробітну плату за період з 24.01.1997 по 23.12.2002 до заяви про призначення пенсії 17.01.2023.

Отже, оскільки довідки про заробітну плату за період з 24.01.1997 по 23.12.2002, долучені позивачем до заяви про проведення перерахунку пенсії від 26.04.2023, що визнається та не заперечується сторонами, зважаючи на приписи частини четвертої статті 45 Закону № 1058-IV, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пенсія ОСОБА_1 підлягає перерахунку з урахуванням заробітної плати за період з 24.01.1997 по 23.12.2002, з 01.05.2023. Відтак, в частині вимог позивача про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням вказаного заробітку з 23.12.2022 суд першої інстанції правомірно відмовив.

Щодо стягнення з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позивачем вимогу про відшкодування моральної шкоди заявлено разом з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні стажу та перерахунку пенсії, то такі вимоги розглядаються адміністративним судом.

Поняття моральної шкоди наведене у статті 23 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України), в якій зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 Цивільного кодексу України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди, з`ясуванню підлягають фактичні обставини можливого заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного вбачається, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахуванням вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування її заподіяння покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

З матеріалів справи встановлено, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучив витяг з медичної карти амбулаторного хворого, відомості про звернення до лікаря, в яких зазначено діагнози з приводу яких такі звернення відбулися, дати звернень та оформлення листків з тимчасової непрацездатності за період з 15.05.20023 по 19.05.2023 (том І, а.с.104-111),

З даних документів вбачається, що 15 травня, 17 травня, 19 травня та 29 травня 2023 року позивач звертався з приводу гострої інфекції верхніх дихальних шляхів та хронічного бронхіту, а 12 червня 2023 року з приводу психологічних симптомів.

В записі лікаря-невролога від 12 червня 2023 року зазначено зі слів хворого, що скарги на безсоння, важкість засинання, прокидання серед ночі, втому, лабільність АТ турбують протягом року після того, як вийшов на пенсію.

Таким чином, жодних доказів того, що саме протиправні дії пенсійного органу спричинили погіршення стану здоров`я позивачем не наведено. Навпаки, даними доказами спростовується пов`язаність хворобливого стану позивача не пов`язаний з діями чи бездіяльністю ГУ ПФУ.

Інших доказів завданих внаслідок дій відповідачів моральної шкоди позивачу у справі немає.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не доведено обставини, що підтверджують заподіяння йому душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд міг би встановити характер та обсяг моральних страждань позивача, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів приходить до переконання про те, що в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам частково не відповідає.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 300/3769/23 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 гривень скасувати та прийняти нову постанову, якою в цій частині в задоволенні позову відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар