Справа № 500/7229/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7229/23 пров. № А/857/737/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року (суддя Подлісна І.М., ухвалену в м. Тернополі, повний текст складено 28.12.2023) у справі № 500/7229/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна фіскальна служба України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

07.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2023 ВП №69817631 з примусового виконання виконавчого листа №500/9640/21.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року позов задоволено повністю.

Зазначене рішенням суду оскаржило Міністерство юстиції України подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову з підстав наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що 12.12.2022 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 500/9640/21, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 22 червня 2022 року, а не постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, як зазначає суд першої інстанції у спірному рішенні. Зазначає, що виконавчий документ, на виконання вищезазначеного, надіслано до суду, який його видав. Як зазначалося вище, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 №500/40/23 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023) визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни про закінчення виконавчого провадження від 12.12.2022 №69817631. Зазначає, що 07.06.2023 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та до Тернопільського окружного адміністративного суду для виконання (згідно списку згуртованих відправлень рекомендованих листів, № відправлення ШКІ 305 від 15.06.2023, отримано за довіреністю 19.06.2023). Зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання. Тобто, після відновлення виконавчого провадження обов`язок повернути виконавчий документ до Відділу виник у суду, а не у стягувача, як зазначається у спірному рішенні. Крім того, зазначає, що згідно п.13 ч. 1 ст. 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону. Тому, вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, зазначивши, що виконавець вправі винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі положень п.13 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII лише за наявності належних доказів надходження до стягувача постанови про відновлення виконавчого провадження та лише після закінчення місячного строку з дати надходження до стягувача такої постанови, якщо виконавчий не було пред`явлено до виконання, оскільки законом, у даному випадку, стягувача не зобов`язано пред`являти виконавчий документ.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі №500/9640/21 визнано протиправною відмову Державної фіскальної служби України щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, яка викладена у Листі-відповіді від 10.11.2021 № 1589/С/99-99-04-08-14; зобов`язано Державну фіскальну службу України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області документи для розгляду питання щодо призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах ОСОБА_1 у відповідності до Постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за №135/13402.

Тернопільським окружним адміністративним судом 22.06.2022 був виданий виконавчий лист №500/9640/21.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області 09.09.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому 12.12.2022 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №500/9640/21.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області від 07.06.2023 року відновлено вказане виконавче провадження.

Окрім цього, державним виконавцем 23.10.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 13 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 23.10.2023 виконавчий лист по справі №500/9640/21 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходив.

Керуючись вимогами п. 13 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження 09.02.2022 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено, частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII, державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 13 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Разом з тим, положеннями статті 41 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що однією з законних підстав для закінчення виконавчого провадження є непред`явлення стягувачем до виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні, що було відновлене у зв`язку із скасуванням судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, в місячний строк з дня надходження до стягувача постанови виконавця про відновлення виконавчого провадження.

За змістом наведених законодавчих норм перебіг зазначеного місячного строку обумовлюється саме датою надходження до стягувача постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження.

Відтак апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що державний виконавець вправі винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі положень п.13 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII лише за наявності належних доказів надходження до стягувача постанови про відновлення виконавчого провадження та лише після закінчення місячного строку з дати надходження до стягувача такої постанови, якщо виконавчий документ не було пред`явлено до виконання.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова від 23.10.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №69817631 винесена державним виконавцем за відсутності в матеріалах виконавчого провадження підтвердження щодо надходження до стягувача копії постанови про закінчення виконавчого провадження та про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Як передбачено частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до пунктів 1, 3, 10, 14, 22 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 4 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII (у редакції, станом на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 червня 2021 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Як передбачено частиною 3 статті 39 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на 29 червня 2021 року) у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відтак, апеляційний суд з врахуванням наведеного, вважає вірним висновок суду першої інстанції, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. від 23.10.2023 року про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню, що є належним і достатнім способом захисту прав позивача ОСОБА_1 .

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №500/7229/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 11.04.2024