Справа № 380/21868/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Львівсправа № 380/21868/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (Відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 червня 2022 року № 4154/13-01-07-14, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання із оплати військового збору в розмірі 12217,91 грн (дванадцять тисяч двісті сімнадцять гривень 91 копійка), з яких: 9774,33 грн основний платіж та 2443,58 грн штрафні (фінансові) санкції (штраф);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 червня 2022 року № 4155/13-01-07-14, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 1020,00 грн (одна тисяча двадцять гривень 33 копійки);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 червня 2022 року № 4156/13-01-07-14, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання із оплати податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами з результатами річного декларування, в розмірі 146614,90 грн (сто сорок шість тисяч шістсот чотирнадцять гривень 90 копійок), з яких: 117291,92 грн основний платіж та 29322,98 грн штрафні (фінансові) санкції (штраф).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 07 червня 2022 року №№ 4154/13-01-07-14, 4155/13-01-07-14, 4156/13-01-07-14 (далі також оскаржувані податкові повідомлення-рішення) є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на таке.

Позивач зазначає, що оскільки граничним строком подання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік було 12 лютого 2018 року, то з урахуванням вимог абзацу першого пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий орган мав право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача за 2017 рік не пізніше 08 лютого 2021 року (09 лютого 2018 року + 1095 днів). Тож з огляду на положення абзацу першого пункту 102.1 статті 102 ПК України можна зробити чіткий та неспростовний висновок про те, що грошові зобов`язання ОСОБА_1 , які були самостійно визначені податковим органом за 2017 рік, та відображені в акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 21 січня 2022 року № 858/13-01-07-14-03/ (далі також акт перевірки), не підлягатимуть оплаті навіть за умови, що в 2017 році позивачем були допущені порушення податкового законодавства, хоча такі порушення позивачем ні в 2017, ні в період з 2018 до 2020 року, допущені не були.

Позивач вказує, що відповідач в акті перевірки зазначив, що ОСОБА_1 порушив пункти 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого завищив витрати, які пов`язані із здійснення позивачем господарської діяльності (у формі фізичної особи-підприємця) за 2017-2020 роки на загальну суму 651142,47 грн, а саме: за 2017 рік в розмірі 175087,16 грн; за 2018 рік в розмірі 181430,83 грн; за 2019 рік в розмірі 188619,20 грн; за 2020 рік в розмірі 106005,28 грн. Причиною завищення витрат в акті перевірки зазначено те, що позивач не надав до перевірки документів, які підтверджують понесення витрат, які передбачені пунктом 177.4 статті 177 ПК України.

Утім позивачу не було відомо про те, що 24 листопада 2021 року податковий орган прийняв рішення провести в період з 10 січня 2022 року по 14 січня 2022 року документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 19 червня 2020 року. Письмове повідомлення відповідача від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07-14 про проведення вищезазначеної перевірки ОСОБА_1 не отримував, оскільки 28 травня 2014 року змінив своє зареєстроване місце проживання, а з листопада 2020 року змінив своє фактичне місце проживання, а згадане повідомлення було надіслане за адресою, за якою позивач не проживав і не перебував з 2020 року.

Позивач відзначає, що підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця. Проте 19 червня 2020 року ОСОБА_1 втратив статус фізичної особи-підприємця, тому з 19 червня 2020 року на нього не поширюється вимога підпункту 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України. У період з 01 січня 2016 року по 19 червня 2020 року відповідач не проводив перевірок господарської діяльності позивача і через свою бездіяльність сам себе позбавив можливості встановити порушення позивачем податкового та іншого законодавства України. Зважаючи на наведене, позивач висновує, що не міг отримати письмове повідомлення відповідача від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07-14 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , відтак був позбавлений права надати документи, які підтверджують понесення ним витрат, передбачених пунктом 177.4 статті 177 ПК України.

Позивач стверджує, що всі понесені ним витрати, пов`язані зі здійсненням господарської діяльності за 2017-2020 роки, документально підтверджені, а твердження податкового органу про заниження чистого доходу та зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за 2017-2020 роки не відповідають дійсності та спростовуються доданими до позовної заяви документами.

У зв`язку з наведеним просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що копію наказу від 24 листопада 2021 року № 4057-ПП про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07-14 скеровано платнику податків ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 430, відповідно до якого лист вручений платнику податків ОСОБА_1 03 грудня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Платник податків ОСОБА_1 відповідно до статті 42 ПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце проведення перевірки. Доводи позивача про те, що він особисто не отримував повідомлення від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07-14 і йому не було відомо про факт проведення перевірки, нічим не підтверджуються, окрім як пояснень у позовній заяві про зміну місця реєстрації, однак позивач не долучив документу, який би посвідчував зміну місця реєстрації платника податку та документу, яким повідомлено податковий орган про таку зміну.

Відповідач зазначає, що зі змісту повідомлення від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07-14 убачається, що позивачу було запропоновано надати всі необхідні документи, що підтверджують дані податкових декларацій, зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, однак цю вимогу платник податків ОСОБА_1 проігнорував, документів до перевірки не надав.

Під час проведення перевірки достовірності відображених у декларації про майновий стан і доходи сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, податковий орган використав такі документи: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2017-2020 роки; відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів; дані ІКС «Податковий блок» «Аналітична система» виторги РРО. У зв`язку із ненаданням платником податків ОСОБА_1 до перевірки документів суми оподатковуваного доходу були визначені відповідно до наявної інформації з АІС ЦБД ДРФО про суми нарахованих/виплачених доходів, інформаційних баз даних «ІКС Податковий блок», податкових декларацій платника податку.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації за 2017-2020 роки, у зв`язку із ненаданням платником податків ОСОБА_1 до перевірки жодних первинних документів, встановлено завищення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з фінансово-господарською діяльністю платника податків, в розмірі 651142,47 грн. Перевіркою правильності визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб встановлено заниження позивачем податкового зобов`язання із зазначеного податку на загальну суму 117291,92 грн. Перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору від провадження підприємницької діяльності за період з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року, встановлено заниження податкового зобов`язання на загальну суму 9774,33 грн.

На підставі даних перевірки податковий орган прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які, на переконання відповідача, є правомірними, з огляду на що підстави для їх скасування відсутні.

У зв`язку з наведеним у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 25 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 09 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року заяву представника позивача від 04 жовтня 2023 року про поновлення строку звернення з позовом до суду задоволено; визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його.

В судовому засіданні, яке відбулося 19 грудня 2023 року, суд заслухав усні пояснення представників позивача та відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Представник позивача заявлений позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив у повному обсязі, просив в його задоволенні відмовити.

У цьому ж судовому засіданні суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для справ, розгляд яких здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 07 липня 2011 року до 18 червня 2020 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_2 . 19 червня 2020 року внесено зміни про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за його власним рішенням (запис № 3050916).

24 листопада 2021 року ГУ ДПС у Львівській області винесло наказ № 4057-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )», яким наказано:

1. Провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з 10 січня 2022 року тривалістю 5 робочих днів.

2. Перевірку провести з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску з 01 січня 2016 року по 19 червня 2020 року.

Також 24 листопада 2021 року ГУ ДПС у Львівській області видало повідомлення № 1008/13-01-07, у якому зазначено про проведення з 10 січня 2022 року документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 в приміщенні ГУ ДПС у Львівській області, у зв`язку з чим йому належить відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, починаючи із вказаної дати, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку, пов`язані із нарахуванням і сплатою податків, зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Копію наказу від 24 листопада 2021 року та повідомлення від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07 ГУ ДПС у Львівській області надіслало позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 430 на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 , однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 30 грудня 2021 року повернувся на адресу контролюючого органу.

14 січня 2022 року ГУ ДПС у Львівській області склало акт від 14 січня 2022 року № 84/6/13-01-07-14-03/ «Про ненадання фізичною особою платником податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) документів для проведення позапланової невиїзної документальної перевірки», в якому вказано, що платником податків фізичною особою ОСОБА_1 станом на 14 січня 2022 року до перевірки не надано жодних первинних документів.

Вказаний акт ГУ ДПС у Львівській області надіслало позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 751 на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 , однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу контролюючого органу.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України, п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДПС у Львівській області 24 листопада 2021 року № 4057-ПП старшим державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Мартин Наталією Ігорівною проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 19 червня 2020 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 21 січня 2022 року № 858/13-01-07-14-03/, згідно з яким контролюючий орган у розділі ІІІ. Висновки встановив порушення фізичною особою ОСОБА_1 :

1. Вимог п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 ПК України в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій під час здійснення податкового контролю.

2. пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року на загальну суму 117291,92 грн, а саме: за 2017 рік на суму 31515,69 грн; за 2018 рік на суму 32665,21 грн; за 2019 рік на суму 33951,46 грн; за 2020 рік на суму 19159,56 грн.

3. пп. 1.2, 1.3, 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, ст. 168, п.177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого донараховано військовий збір за період з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року на загальну суму 9774,33, а саме: за 2017 рік на суму 2626,31 грн; за 2018 рік на суму 2722,10 грн; за 2019 рік на суму 2829,29 грн; за 2020 рік на суму 1596,63 грн.

4. п. 1 ч. 4 ст. 1, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 2, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний внесок за період з 01 січня 2017 року по 19 червня 2020 року на загальну суму 142310,78 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 37871,64 грн, за 2018 рік в сумі 39924,14 грн, за 2019 рік в сумі 41097,76 грн, за 2020 рік в сумі 23417,24 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 07 червня 2022 року ГУ ДПС у Львівській області прийняло такі податкові повідомлення-рішення:

- № 4154/13-01-07-14, яким фізичній особі ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 12217,91 грн: за податковими та/або іншими зобов`язаннями на суму 9774,33 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2443,58 грн;

- № 4155/13-01-07-14, яким застосовано до фізичної особи ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції;

- № 4156/13-01-07-14, яким фізичній особі ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 146614,90 грн: за податковими та/або іншими зобов`язаннями на суму 117291,92 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 29322,98 грн.

Уважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області від 07 червня 2022 року №№ 4154/13-01-07-14, 4155/13-01-07-14, 4156/13-01-07-14.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Суд відзначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

Абзацом першим пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з підпунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Підпунктом 79.2 статті 79 ПК України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Суд зазначає, що згідно з правовим висновком, сформованим Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Водночас таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку найперше, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що призводять до протиправності рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 Верховний Суд вказав, що: перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки з урахуванням положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, та що встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства.

У позовній заяві позивач, стверджуючи про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, покликається насамперед на порушення податковим органом процедури призначення та проведення перевірки, які, на його думку, зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень та необхідність їх скасування з цих підстав.

Стосовно дотримання відповідачем процедури проведення перевірки, зокрема, пунктів 79.2 статті 79, 42.2 , 42.5 статті 42 ПК України суд зазначає таке.

Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі № 21-425а14 сформував правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, обставина належного вручення наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

З урахуванням наведеного податковий орган, як суб`єкт владних повноважень повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому зобов`язаний був дотриматись порядку, визначеного статтею 42 ПК України щодо вручення платнику податків відповідного наказу про початок проведення перевірки щодо нього. Адже відповідно до абзацу другого пункту 79.2 статті 79 ПК України тільки виконання цих умов надає право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У постанові від 04 листопада 2021 року у справі № 320/1375/19 Верховний Суд, проаналізувавши вимоги пунктів 79.2 статті 79, 42.2 статті 42 ПК України та наявну судову практику Верховного Суду, в тому числі Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08 вересня 2021 року у справі у справі № 816/228/17) з питання застосування цих норм, підтримав усталену правову позицію про те, що невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Одночасно суд касаційної інстанції зазначив, що обов`язковою передумовою для застосування цього висновку є встановлення обставин, які безумовно свідчать про допущення контролюючим органом порушень вимог ПК України під час призначення та проведення перевірки. У цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію про те, що істотною обставиною під час вирішення питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення стосовно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим. За змістом правового підходу, викладеного у цьому судовому рішенні, суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати надіслану кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 ПК України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.

Суд встановив, що 24 листопада 2021 року ГУ ДПС у Львівській області винесло наказ № 4057-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )», згідно із яким вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з 10 січня 2022 року тривалістю 5 робочих днів.

Також 24 листопада 2021 року ГУ ДПС у Львівській області видало повідомлення № 1008/13-01-07, у якому зазначено про проведення з 10 січня 2022 року документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 в приміщенні ГУ ДПС у Львівській області, у зв`язку з чим йому належить відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, починаючи із вказаної дати, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку, пов`язані із нарахуванням і сплатою податків, зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Аналіз пунктів 79.1 і 79.2 статті 79 ПК України дає підстави для висновку про те, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Водночас абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК України визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абзацу першого пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

А згідно з абзацом другим пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Ураховуючи наведене, суд зазначає, що визначений пунктом 42.2 статті 42 ПК України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає відповідачу можливість обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків, а саме: або засобами електронного зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

Одночасно з цим у разі обрання податковим органом останнього способу надіслання поштової кореспонденції та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа, такий відповідно до абзацу другого пункту 42.5 статті 42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Суд зауважує, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як «вручення» та «надіслання» наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Також суд звертає увагу на те, що наведені вище правові норми не містять обов`язку для контролюючого органу щодо послідовного використання наведених засобів надіслання документів платнику з метою використання усіх можливих.

Суд встановив, що копію наказу від 24 листопада 2021 року та повідомлення від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07 ГУ ДПС у Львівській області надіслало позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 430 на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 , однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 30 грудня 2021 року повернувся на адресу контролюючого органу. Наведені обставини також викладені контролюючим органом в акті перевірки від 21 січня 2022 року № 858/13-01-07-14-03/ (а.с.29, т.1).

З огляду на вказане, суд доходить висновку про те, що у спірній ситуації податковий орган дотримався вимог пунктів 79.2 статті 79, 42.2, 42.5 статті 42 ПК України, оскільки копія наказу про проведення перевірки від 24 листопада 2021 року та повідомлення від 24 листопада 2021 року № 1008/13-01-07 надіслані позивачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а конверт із вказаними документами із відміткою поштової служби повернувся на адресу контролюючого органу до початку проведення перевірки із зазначенням причин невручення.

Щодо доводів позивача про те, що 28 травня 2014 року він змінив своє зареєстроване місце проживання, а з листопада 2020 року своє фактичне місце проживання, тож згадані наказ та повідомлення були надіслані за адресою, за якою він не проживав і не перебував з 2020 року, що позбавило його можливості вказані документи отримати, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 360/4692/19 та від 17 березня 2021 року у справі № 823/1606/17 зазначав, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Відповідно до абзацу першого пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За змістом пунктів 1, 2 розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 822 (далі Положення № 822), фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.

Проаналізувавши вищевказані правові норми, суд зазначає, що процедура внесення змін до Державного реєстру та даних облікової картки пов`язується саме із виконанням фізичною особою як платником податків свого обов`язку щодо звернення до контролюючого органу із відповідною заявою за формою № 5ДР.

Однак доказів звернення до податкового органу з відповідною заявою позивачем не надано.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 380/15525/21.

Позивач відзначає, що підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця, проте 19 червня 2020 року ОСОБА_1 втратив статус фізичної особи-підприємця, тому з 19 червня 2020 року на нього не поширюється вимога підпункту 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України. На такий аргумент позивача суд зазначає, що втрата позивачем статусу фізичної особи-підприємця не означає втрату ним статусу платника податків - фізичної особи та, відповідно, не звільняє від обов`язку дотримання норм абзацу першого пункту 45.1 статті 45 ПК України та пунктів 1, 2 розділу ІХ Положення № 822.

Позивач також вказує, що граничним строком подання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік було 12 лютого 2018 року, тож з урахуванням вимог абзацу першого пункту 102.1 статті 102 ПК України податковий орган мав право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача за 2017 рік не пізніше 08 лютого 2021 року.

На такий аргумент позивача суд зазначає, що абзацом першим пункту 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Водночас Законом України від 07 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18 березня 2020 року, до ПК України внесено зміни, зокрема підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктами 52-1 - 52-5.

Зокрема, відповідно до внесених змін на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Надалі Законом України від 03 травня 2020 року № 591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року.

Згідно з унесеними змінами в абзаці десятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Отже, з урахуванням положень абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в редакції Закону України від 03 травня 2020 року № 591-IX на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено карантин.

Надалі строк дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України, а саме:

від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» продовжено дію карантину з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року;

від 17 лютого 2021 року № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30 квітня 2021 року;

від 21 квітня 2021 року № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30 червня 2021 року;

від 16 червня 2021 року № 611 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 31 серпня 2021 року.

11 серпня 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв рішення про продовження адаптивного карантину, а також про продовження режиму надзвичайної ситуації до 01 жовтня 2021 року, а постановою від 22 вересня 2021 року № 981 продовжив дію карантину до 31 грудня 2021 року.

Отже, з урахуванням наведеного перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, зупиняється.

На момент видання наказу про проведення перевірки діяв карантин, а тому строки давності, передбачені статтею 102 ПК України, були зупинені.

До того ж суд зауважує, що станом на 18 березня 2020 року строки давності, передбачені статтею 102 ПК України, в межах яких податковий орган мав право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача за 2017 рік не спливли.

З огляду на вказане доводи позивача про те, що з урахуванням вимог абзацу першого пункту 102.1 статті 102 ПК України податковий орган мав право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача за 2017 рік не пізніше 08 лютого 2021 року є помилковими.

Абзацом першим пункту 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Своєю чергою відповідно до абзацу першого пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Отже, посилання контролюючого органу на неподання позивачем документів під час проведення перевірки є обґрунтованими з огляду на дотримання контролюючим органом процедури повідомлення позивача про проведення перевірки.

Наведені вище обставини беззаперечно свідчать про те, що протиправна поведінка відповідача у спірних правовідносинах із позивачем відсутня.

Відповідно до підпункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Тож з урахуванням положень підпункту 44.6 ПК України, оскільки до закінчення перевірки позивач не надав посадовим особам контролюючого органу, які проводили перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зважаючи на вказане, відповідач дотримав процедуру проведення перевірки, за наслідками якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Тому відсутні підстави для визнання їх протиправними, позаяк на момент складання акта перевірки ОСОБА_1 усіх первинних документів до перевірки не надав, чим порушив вимоги пунктів 44.1, 44.3, 44.5, 44.6 статті 44 ПК України в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій під час здійснення податкового контролю.

Ураховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 07 червня 2022 року №№ 4154/13-01-07-14, 4155/13-01-07-14, 4156/13-01-07-14 прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, такі відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання їх протиправним та скасування відсутні.

Відповідно до вимог частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.

Керуючись ст.ст.19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд.VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 11 квітня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна