Справа № 320/12757/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Клочко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсан ЮА" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,
за участю представників сторін:
від позивача - Якименка В.В.,
від відповідача-1 (Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві) - Сметанюка Р.М.,
від відповідача-2 (Державної казначейської служби України) - Пальчика В.О.,
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у м. Києві, що полягає у неподанні висновку (подання) про повернення ТОВ «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн., що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ГУ ДПС у м. Києві не вчинено належних дій щодо подання до органу Державного казначейства України висновку (подання) про повернення ТОВ «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн, які знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.
Відповідач 1 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що за рішенням контролюючого органу позивачу 21.12.2016 анульовано реєстрацію платником ПДВ через відсутність поставок та неподання декларацій, а 10.10.2017 закрито рахунок СЕА ПДВ. Згідно даних інформаційних ресурсів ДПС станом на дату анулювання позивача платником ПДВ (21.12.2016) по ТОВ «Арсан ЮА» реєстраційна сума становила 12975979,42 грн, яка відповідно до положень ПК України не є сумою коштів на рахунку в СЕА ПДВ, а є лише розрахунковим показником, який визначає суму податку, на яку платник ПДВ має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідачем звернуто увагу, що загальна сума поповнення рахунку в СЕА ПДВ з рахунку у банку ТОВ «Арсан ЮА» дорівнює нулю, а сума, що обліковувалась в СЕА ПДВ складалась виключно з суми зареєстрованих контрагентами податкових накладних. З урахуванням означеного у відповідача 1 були відсутні підстави для подання до органу ДКСУ висновок про повернення позивачу з Державного бюджету України коштів у розмірі 12 975979,42 грн, що обліковувались в СЕА ПДВ на розрахунковий рахунок позивача як таких, що не були фактично сплачені, а є виключно реєстраційним лімітом платника податків.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 суд перейшов до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначив судове засідання.
Відповідачем 2 подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що з наявної у Казначейства інформації з дати відкриття рахунку позивача в СЕА ПДВ і до дати його закриття перерахування кошти на такий рахунок не здійснювалось.
Відповідач 2 стверджує, що згідно висновків Верховного Суду факт тривалого виконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.
У судовому засіданні 02.04.2024 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 в адміністративній справі № 826/8711/17 за позовом ТОВ «Арсан ЮА» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, позов задоволено повністю та, зокрема, зобов`язано ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати органу Державного казначейства України висновок (подання) про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.

В означеному судовому рішенні встановлено подання заяви позивача від 21.01.2017 до податкового органу щодо повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРСАН ЮА» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.06.2019 у справі № 826/8711/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року.

Отже, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 в адміністративній справі № 826/8711/17 набрало законної сили.

Позивач в адміністративному позові зазначив про звернення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 826/8711/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2019 у справі №826/8711/17 задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про заміну сторони виконавчого провадження; замінено Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДФС у місті Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

У подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020 подання Державного виконавця відділу примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено сторону виконавчого провадження №59408290 - боржника Головне управління ДФС у місті Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

Позивач зазначив, що згідно з інформацією, наявною на офіційному сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 59408290 по примусовому виконанню рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 826/8711/17 за заявою ТОВ «Арсан ЮА» перебуває у Відділі примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та не завершене.

Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності відповідача 1 щодо невиконання судового рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДПС у м. Києві, що полягає у неподанні висновку (подання) про повернення ТОВ «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.

Суд зазначає, що позивачем фактично оскаржується бездіяльність, допущена ГУ ДПС у м. Києві на виконання рішення Окружного адміністративного суду від 12.08.2018 у справі №826/8711/17 про зобов`язання ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати органу Державного казначейства України висновок (подання) про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.

Разом з тим, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, урегульовано розділом ІV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» Кодексу адміністративного судочинства України, яким не передбачено можливості вирішення у порядку позовного провадження вимог особи - позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Відповідно до приписів статті 383 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Крім того, у разі невиконання відповідачем (боржником) рішення суду, позивач, як стягувач, може отримати виконавчий лист на виконання такого судового рішення та звернутися до відповідного органу державної виконавчої служби з метою його примусового виконання.

Так, рішення Окружного адміністративного суду від 12.08.2018 у справі №826/8711/17 набрало законної сили, а виданий на підставі цього рішення виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання згідно із статтею 12 Закону №1404-VIII.

Натомість, чинним законодавством не передбачено оскарження бездіяльності відповідача (боржника) щодо невиконання чи неналежного виконання судового рішення, яке набрало законної сили, у судовому порядку шляхом подання окремого позову з цього приводу та ухвалення відповідного судового рішення.

При цьому, з приписами частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина восьма статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд зауважує, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.

Суд також зауважує, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», та визначається як завершальна стадія судового провадження.

Таким чином, звертаючись з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДПС у м. Києві, що полягає у неподанні висновку (подання) про повернення ТОВ «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам про стягнення з Державного бюджету України через ДКСУ на користь компанії ТОВ «Арсан ЮА» заборгованість у розмірі основної суми боргу - 12 975 979,42 грн, суд виходить з такого.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Відповідно до вимог пункту 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з пунктом 43.3 статті 43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Пунктом 43.4 статті 43 ПК України визначено, що у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість є заява платника податку про таке повернення.

Так, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету(п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

У судовому рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/8711/17 зазначено, що «...В матеріалах справи наявна заява позивача від 21.01.2017 про звернення позивача до податкового органу щодо повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість…».

Відтак, у ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є відповідач 1, виник обов`язок подати органу Державного казначейства України висновок (подання) про повернення позивачу з Державного бюджету України коштів, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.

Означеним судовим рішенням зобов`язано ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати органу Державного казначейства України висновок (подання) про повернення ТОВ «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12 975 979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час судового розгляду встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення відповідачем 1 заходів щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 826/8711/17.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/8711/17 встановлено преюдиційні обставини, які в розумінні статті 78 КАС України не підлягають повторному доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Разом з тим підтверджене судом за наслідками розгляду й вирішення адміністративного спору право платника податків на відшкодування заборгованості з Державного бюджету України коштів, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок, повинне бути реальним і повинне забезпечуватись практичною можливістю його реалізації, в тому числі примусово.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19.

Проте, як свідчать матеріали справи та не спростовано відповідачем, право позивача на відшкодування заборгованості з Державного бюджету України коштів, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок підтверджено в судовому порядку, проте суми податку станом на час розгляду даної справи не відшкодовані платнику податків.

Таким чином, враховуючи визначення суми коштів, що знаходилися в СЕА ПДВ позивача, які підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України через ДКСУ, з огляду на порушення права позивача, як платника ПДВ, на вчасне відшкодування податку на додану вартість, наявні підстави для стягнення в судовому порядку з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України коштів у розмірі 12 975 979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок позивача.

Відтак право позивача на повернення з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн., що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок порушено бездіяльністю контролюючого органу - Головного управління ДПС у м. Києві, яка полягає у нескладанні та ненаправленні до відповідного органу Казначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню.

При цьому, судом взято до уваги положення пункту 10.14 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, яким встановлено, що після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до: закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов`язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата; повернення надміру сплачених платежів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, або їх відшкодування платнику податків, якщо останній відповідно до поданих заяв чи податкових декларацій (звітів, розрахунків) претендує та має право на таке повернення чи відшкодування, у разі якщо до кінця бюджетного періоду спливає строк повернення або відшкодування і відповідно висновки щодо відшкодування виконані в повному обсязі; закінчення процедур судового оскарження сум грошових зобов`язань та інших справ адміністративного судочинства, крім випадків заміни такого контролюючого органу (як сторони або третьої особи в адміністративній справі) іншим контролюючим органом.

Тому, незважаючи на зміну позивачем місця обліку платника податків, обов`язок вжиття заходів щодо повернення йому з Державного бюджету України коштів у розмірі 12 975 979,42 грн, що знаходилися в СЕА ПДВ на розрахунковий рахунок покладено саме на Головне управління ДПС у м. Києві до завершення процедури повернення помилково або надміру зарахованих платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, відповідно Головне управління ДПС у м. Києві є належним відповідачем у справі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/8711/17 підтверджується наявність у ТОВ «Арсан Юа» права отримання на рахунок платника у банку коштів у сумі 12975979,42 грн, які станом на дату винесення рішення у цій справі позивачем не отримано, позивач безпідставно та необґрунтовано позбавлений можливості користуватись своїм майном (грошовими коштами).

З огляду на викладене суд вважає, що найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України коштів у розмірі 12975979,42 грн, що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок позивача, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню як такі, що підтверджені документально та нормативно.

Водночас, позовні вимог про стягнення з Державного бюджету України через ДКСУ на користь компанії ТОВ «Арсан ЮА» 7 857 549,80 грн інфляційних витрат та 1 719 228,40 грн штрафних санкцій не підлягає задоволенню з огляду на їх передчасність.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 26840.00 грн. який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 16252,85 грн.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» (; адреса: 79040, Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 357, офіс 1) грошові кошти у розмірі 12975979,42 грн (дванадцять мільйонів дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 42 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» (; адреса: 79040, Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 357, офіс 1) судовий збір у сумі 16252,85 грн (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні, вісімдесят п`ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (, місцезнаходження Україна, 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення 12.04.2024

Суддя Панченко Н.Д.