Справа № 200/1460/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Справа№200/1460/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Каратиш Юлії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов адміністративний позов адвоката Каратиш Юлії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.04.2024, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо невиплати у повному обсязі нарахованої доплати до пенсії за період з 28.08.2018 по 30.04.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 розмірі 100 127,44 грн, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк на ім`я ОСОБА_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на виконання судового рішення позивачу проведено перерахунок пенсії з додаванням стажу, проте виплата різниці між сумою перерахованої та виплаченої пенсії не здійснено. Позивач вважає, що відповідачем протиправно, всупереч Конституції України, частини першої статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не виплачено суму нарахованої пенсії за період за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 в розмірі 100127,44 грн.

02.04.2024 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач вказав, що сума доплати, нарахована Позивачу на виконання рішення суду у справі № 200/3075/22, обліковується в Головному управлінні та включена до переліку отримувачів пенсій. Виплата проводиться на умовах Порядку № 1165 після надходження відповідного фінансування. При цьому вказав, що залишок заборгованості по виплаті пенсії позивачеві за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 складає 100127,44 грн.

Також заперечив щодо розміру витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що здійснення таких витрат не доведено у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови в їх стягненні з відповідача.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 08.04.2024 вирішено прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 від 23.05.2002.

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.09.2018 №.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі №200/3075/22, яке набрало законної сили 05.04.2023, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 10.10.1986 по 31.12.1998 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 28.08.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.10.1986 по 31.12.1998.

На звернення позивача, відповідач листом від 08.05.2023 повідомив про виконання рішення суду та проведення перерахунку пенсії з 28.08.2018 року з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 10.10.1986 по 31.12.1998. Також вказав, що за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 нараховано доплату, яка з урахуванням фактично виплаченої пенсії склала 92352,53 грн, що облікована в Головному управлінні та включена до переліку отримувачів станом на 01.01.2023 та буде виплачена після затвердження відповідних бюджетних призначень.

23.01.2024 позивач повторно звернулася до відповідача щодо виплати нарахованої пенсії.

Листом від 15.02.2024 відповідач повідомив, що заборгованість за період з 28.08.2018 по 31.12.2018 у сумі 12265,13 грн була нарахована та облікована, відповідно до Порядку №1165 в 2022-2023 роках проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень. В результаті про виконання рішення суду у справі №200/3075/22 за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 нараховано суму доплати, яка з урахуванням фактично виплаченої пенсії, склала 92352,53 грн. Означена заборгованість облікована в Головному управлінні, включена до переліку отримувачів станом на 01.01.2024 відповідно до Поряду №1165 та буде виплачуватися в межах бюджетних призначень.

Разом з тим, згідно з аналітикою нарахувань, що надано відповідачем на вимоги ухвали суду щодо довідки про розмір заборгованості з виплати пенсії, заборгованість з виплати пенсії позивачу за період з вересня 2021 року по червень 2023 року складає 289832,70 грн.

Згідно з розрахунком суми боргу, шо надано відповідачем на вимоги ухвали суду, заборгованість по виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 станом на 25.03.2024 складає 100127,44 грн.

Тобто матеріалами справи підтверджується заборгованість по виплаті пенсії позивачеві за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 складає 100127,44 грн.

Оскільки нараховані суми пенсії не виплачені, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, частиною 3 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями статті 5 вказаного Закону встановлено, що виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Проте, відповідачем протиправно не виплачено позивачу заборгованість з пенсії.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Також, за абз. 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 , пенсійні виплати за минулий період проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Отже, Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд вважає, що положення Порядку № 1165 жодним чином не перешкоджають вирішенню вказаного питання отримання заборгованості з пенсій в судовому порядку на користь відповідних отримувачів.

Також суд зазначає, що вказаний Порядок та інші Порядки на які посилається відповідач, не є законами, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

Суд зауважує, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави. У спірних правовідносинах, відповідач не врахував положення Закону, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.

Суд наголошує, що положення Порядків обмежують осіб, що належать до ВПО та пенсіонерів які змінили місця проживання, у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції Українита гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Аналогічну правову позицію викладено в зразковій справі №805/402/18-а, а також, постановах Верховного суду від 14.03.2018 у справі №243/6815/17, від 06.03.2018 у справі №243/6753/17, від 26.06.2018 у справі №185/5578/17, від 04.07.2018 у справі № 185/9746/16-а.

Слід зауважити, що за своєю правовою природою пенсія є єдиним (або основним) джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст. 1 Протоколу 1 (право власності). Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ інтерпретує поняття майно дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси. Неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що позбавлення особи майна є втручанням у право власності особи (зокрема, у справах Andrejeva v. Latvia (App. № 55707/00, § 77) Stummer v. Austria (App. № 37452/02, § 82),ЄСПЛ підтвердив, що принципи, які застосовуються у справах щодо порушення ст. 1 Протоколу 1, поширюються на пенсії). Якщо чинне законодавство держави передбачає пенсійні виплати, це повинно розглядатись як таке, що генерує майновий інтерес (Carson and Others v. the United Kingdom, App. № 42184/05, § 64, Lakicervic and others v. Monte).

У справі Muller v. Austria (App. 5879/72) на той час Європейська комісія з прав людини встановила, що коли особа робить обов`язкові внески до Пенсійного фонду, в неї виникає право власності на частку цього фонду.

Отже, у випадку призначення певній особі належним органом пенсії ця особа має право на своєчасне отримання цієї пенсії.

Як встановлено судом, сума заборгованість з призначеної позивачу пенсії за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 станом на 25.03.2024 складає 100127,44 грн.

Ураховуючи наведені вище нормативно правові приписи, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання даної суми заборгованості з пенсії.

Щодо перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк суд зазначає, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, тому перерахування пенсійних виплат здіснюється на поточний рахунок в АТ "Ощадбанк" за чинним законодавством. Відтак відсутні підставі для додаткового встановлення вищевказаного порядку виконання судового рішення.

Стосовно строку звернення до суду.

Відповідно до положень статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Ураховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання здійснити виплату пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, при цьому, судом встановлено, що суми пенсії не отримані з вини органу та піддані формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, виплата пенсії позивачу підлягає за весь період невиплати..

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджена наявність заборгованості з виплати пенсії позивачеві в розмірі 100127,44 грн, суд, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по пенсійним виплатам.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За подання даного позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Проте, оскільки позов подано через систему Електронний суд, належний розмір судового збору за подання даного позову складає 968,96 грн (1211,20 *0,8).

Таким чином, судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Так, положеннями частини 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як убачається з матеріалів справи, судові витрати складаються з витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором №10 про надання правової допомоги від 26.02.2024, укладеного між позивачем та адвокатом Каратиш Ю.В., довідкою про сплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн від 26.02.2024.

Відповідач заперечив щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, ураховуючи складність справи, сталу судову практику та обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає співмірним розмір витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Отже за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн, що в сумі складає 1968,96 грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» позивач може звернутися до суду з клопотанням про повернення суми надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 28.08.2018 по 30.04.2023.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) на корить ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 28.08.2018 по 30.04.2023 в сумі 100 127,44 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 1968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки:http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв