Справа № 140/2236/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2236/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 05.02.2024 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 19 938,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 № на підставі акту про результати фактичної перевірки №002626 від 16.01.2024 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Позивач вказала, що у вищенаведеному акті зазначено, що перевіркою встановлено порушення порядку ведення обліку товарів, запасів, продажу товарів, що не відображені в жодному обліку, а також те, що під час проведення перевірки не надано документи в паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та надходження товару.

Дані порушення виявлені при співставленні ТМЦ за даними обліку (згідно примірних документів на товар), вилучених запасів ТМЦ (згідно контрольних стрічок РРО) та фактичних запасів ТМЦ. Загальна сума реалізованих ТМЦ з порушенням порядку ведення обліку (без вхідних документів на товар), становить 19 938,00 грн згідно додатку №2.

При цьому, що Додаток №2 не був доданий до акту, жодних документів, які вищенаведені, при проведенні перевірки для огляду не вимагалися.

Зазначила, що у в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 наявні документи, що підтверджують облік товарних запасів та документи які підтверджують надходження товару та такі документи додані до позовної заяви.

За результатами перевірки, порушення було виявлено щодо обліку товарів з кодом 786 та 816. Разом з тим, відповідно до звіту з 01.10.2023 щодо даних груп товарів не було ні надходження, ні реалізації.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати вказане податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав.

Працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку відповідно до наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 11.01.2024 №83-п на підставі пп. 20.1.9, пп. 20.1.10, пп. 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, пп 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 69.2 Підрозділу 10 Розділу ХХ Кодексу від 02.12.2010 №2755-VI, у зв`язку із наявністю інформації, яка свідчить про можливість порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, щодо проведення через РРО/ПРРО у вересні-грудні 2023 року на проведення розрахункових операцій без застосування РРО/ПРРО по СГ ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) з магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області було складено акт фактичної перевірки №002626 від 16.01.2024, яким встановлено порушення суб`єктом господарювання п. 1, 2, 11, 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Крім того, перевіркою встановлено порушення порядку ведення обліку товарів, запасів, продажу товарів, що не відображені в жодному обліку. Дані порушення виявлені при співставленні ТМЦ за даними обліку (згідно примірних документів на товар), вилучених запасів ТМЦ (згідно контрольних стрічок PPO) та фактичних запасів ТМЦ.

Представник відповідача вказав, що суб`єкт господарювання від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акту не відмовився.

На підставі встановлених порушень, викладених в акті фактичної перевірки, винесено податкове повідомлення-рішення: від 05.02.2024 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 20 340,50 грн.

Разом з тим, представник відповідача просила розгляд справи здійснювати за її участі.

Щодо клопотання про здійснення розгляду справи за участі представника ГУ ДПС у Волинській області.

Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов, суд не вбачав підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 16.01.2024 працівниками Головного управління ДПС у Волинській області, на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 11.01.2024 №83-п та направлень на фактичну перевірку від 11.01.2024, було проведено фактичну перевірку бар-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює торгівельну діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт перевірки №002626 від 16.01.2024.

В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 під час реалізації алкогольних напоїв маркованих марками акцизного податку не створювала та не надавала в обов`язковому порядку розрахункові документи встановленої форми та змісту із зазначенням обов`язкового реквізиту цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) на загальну суму 285,00 грн згідно додатку №1 до акту перевірки витягу з КС.

Перевіркою встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів, продаж товарів, що не відображені в такому обліку. Під час проведення перевірки не надано документи в паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та надходження товару. Дане порушення встановлене при співставленні надходження ТМЦ за даними обліку (згідно контрольних стрічок РРО) та фактичних залишків ТМЦ. Загальна сума реалізації ТМЦ з порушенням порядку ведення обліку (без вхідних документів на товар) становить 19 938,00 грн згідно додатку №2.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з положеннями пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 73 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав перелічених в підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 ст. 80 ПК України.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України, передбачено дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки, а саме:

- першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства у частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- другою (самостійно, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Пунктом 12 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Між тим, згідно положень п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Статтею 20 Закону №265/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Судом встановлено, що під час проведення перевірки не надано документи в паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та надходження товару.

При цьому, позивачем надано суду документи щодо обліку товарних запасів та опис залишку товарів в магазині «БАР-Магазин» по АДРЕСА_1 . ФОП ОСОБА_1 стверджує, що вказані документи при проведенні перевірки для огляду не вимагалися.

Разом з тим, як вбачається з акту фактичної перевірки від 16.01.2024 №002626, ФОП ОСОБА_1 з висновками акту перевірки погодилася та заперечення до нього були відсутні, про що засвідчила своїм підписом.

Таким чином, позивач під час проведення перевірки не надала належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності складу порушення., в той час як надання таких доказів виключно під час судового розгляду автоматично не вказує на безпідставність висновків контролюючого органу під час проведення перевірки.

Натомість, реалізація товару в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку є обов`язком суб`єкта господарювання відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а стаття 20 Закону №265/95 передбачає санкцію, що може бути застосована до суб`єкта господарювання в тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку.

Таким чином, в порушення положення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, ФОП ОСОБА_1 , реалізуючи підакцизні товари, не надала контролюючому органу накладні та/або інші документи, що підтверджують походження товару та обліку у встановленому порядку товарних запасів за місцем провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , на суму вартості товарів, на яку позивачем не надано документи про його походження 19 938,00 грн, у зв`язку з чим відповідач правомірно встановив факт здійснення реалізації позивачем товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання, як наслідок, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 19 938,00 грн є правомірним та скасуванню не підлягає.

Інші доводи позивача встановлених обставин справи та висновків контролюючого органу не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування відповідачем норм податкового законодавства.

При цьому, суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

По цій справі позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б свідчили про такі порушення з боку відповідача норм ПК України при проведенні перевірки, які вплинули на реалізацію позивачем її прав, що мають вплив на висновки контролюючого органу та прийняте ним рішення за наслідками перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій, а також те, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством, з огляду на що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, )

Суддя В.В. Дмитрук