Справа № 215/7091/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 січня 2024 р.Справа № 215/7091/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області в особі заступника начальнику Криворізького районного управління поліції Радченка Сергія Олександровича про встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

29.11.2023 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області в особі заступника начальнику Криворізького районного управління поліції Радченка Сергія Олександровича, у якому просить суд:

«- встановлення наявності компетенції (повноважень) головного управління національної поліції Дніпропетровської області в особі заступника начальника криворізького районого управління поліції Радченко Сергія Олександровича у сфері управління при зясуванні обставин розгляду заяви від 04.06.23р №6294 створювати штучні перешкоди для принятті нормативного правового акту в розумінні правового порядку ст 3, 60 Конституції України і визнати таку процедуру протиправною діяльністю та зобов`язати не порушувати вимоги ст 12 ЗУ «Про звернення громадян» при повторному розгляді заяви».

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було передано на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративного суду.

12.04.2023 матеріали адміністративної справи №215/7091/23 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2023 передані на розгляд головуючому судді Юхно І.В.

На підставі положень частини 1 та 2 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що провадження у справі не відкрито.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів позову вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо неналежного розгляду відповідачем заяви ОСОБА_2 від 04.06.23р №6294.

До матеріалів адміністративного позову було надано копію заяви про злочин від 04.06.2023, яка адресована №Начальнику відділення поліції №5 КВН ГУНП Дніпропетровської області і м.Кривий Ріг», з якої вбачається, що позивач на підставі ст 3, 6, 8, 30, 60, 68 Конституції України, ст. 172, 173 КК України ст. ст.9, 214, 284 КПК України просив:

- впродовж 24 години після отримання моєї заяви про злочин внести її до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як повідомення про злочин відповідно до ст. 214 КПК України та надати копію витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню за адресою 50083 м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського 2-8.

У означеній заяві, зокрема, вказано, що «Я використовую з 16.08.79р земельну ділянку згідно протоколу №383 від 16.08.79р загальною площею 0,04га, яка розташована на землях Садівничого товариства ПЕРШОТРАВНЕВЕ-3 ділянка №65 юридична адресою 50077 м.Кривий Ріг вул І.Сірка 46, але листи на неї не надходять 04.06.23р зясував, що на мою земельну ділянку №65, без мого дозволу зайшли не відомі особи, які скидали зрізані гілки дерев на лозу винаграда, вирвану траву і постійно ходять через мою ділянку. Гілки дерев мені прийшлося перетягнути на межу ділянки. Я з 2014 року звертаюсь до вас про правовий захист з боку правління товариства, але ви збираєте документи про відмову у захисті та для не внесеня моїх заяв до ЄРДР. Мої права на заборону про вхід на мою земельну ділянку №64 нехтують. Председатель веде протиправну діяльність, продає без відома власника ділянки Садівничого товариства, руйнує огорожи, ховає рахунки, не надає чеків про сплату внесків, не надає матиматичного разгахунку внесків і кожно рокового підвіщує суми членских внесків , не надає номер лічильника води, годові данні лічильника заліку води для поливу з 2015 по 2022роки , не вказує ціну 1 м. куб. використаної води , не зазначає якість, кількість використаної води за кожен місяц і не надає р/р , суми сплати за використану воду за кожен місяц, ненадає назви державних служб, їх адресу, телефони, суми коштів та їх призначення куди товариство сплачує обовязкові відрахування за кожен рік з 2015 по 2022роки і не зазначає кількість членів, які мають льготи по сплаті цих коштів, не вказав особ, які відєднували воду на ділянці,забрали «муфту» з трубою, загушкою, демонтували залізну будку з садовим інструментом та не надав копії наряду проведених робот по відєднанню ділянки №65 від трубопроводу постачання води та інше. Цей факт не законого проникнення до земельної ділянки, якою я володію, забруднення іі мене обурив».

Суд звертає увагу, що за приписами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суд зазначає, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 статті 24 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтями 303-307 КПК України встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування.

За приписами пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до частини першої статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Також за приписами статті 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Як зазначено в пункті 4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 року, кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не можуть бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 року у справі № 19-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Таким чином, органи досудового розслідування під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, здійснення заходів під час досудового розслідування в кримінальних провадження виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, посилання позивача на положення Закону України «Про звернення громадян» в прохальній частині позову не вказує про розгляд його звернення в порядку, визначеному даним законом. При визначенні норм закону, необхідних до застосування при розгляді заяви особи має враховуватись зміст та характер звернення, суб`єктний склад, відношення викладених та/або запитуваних обставин/даних до заявника.

При цьому, суд наголошує, що зміст заяви про злочин від 04.06.2023 свівдчить пр тек, що вона звернута на захист позивача як ймовірного потерпілого у кримінальному провадженні.

З огляду на вищевикладене, розгляд вимог ОСОБА_1 , які ґрунтуються на незгоді позивача з діями (бездіяльністю) відповідача стосовно невнесенняя відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, має здійснюватись в рамках кримінального процесуального законодавства, а не адміністративного.

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги, заявлені позивачем не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі ««Занд проти Австрії» (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, частиною 7 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної норми суд роз`яснює позивачеві, що заявлений до розгляду спір може бути поданий до місцевого загального суду в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись статтями 30, 170, 242, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до свого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області в особі заступника начальнику Криворізького районного управління поліції Радченка Сергія Олександровича про встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області в особі заступника начальнику Криворізького районного управління поліції Радченка Сергія Олександровича про встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно