Справа № 380/23115/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/23115/23 пров. № А/857/26153/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року (головуючий суддя Чаплик І.Д., м.Львів) у справі №380/23115/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.10.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України, в якому просив: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2270 грн., з 1 січня 2022 у розмірі 2481.00 грн. та з 1 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по ЗІ серпня 2023 року включно на підставі частин 2. 3. 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на І січня 2021 року складає 2270 грн. на 1 січня 2022 року складає 2481.00 грн.. на 1 січня 2023 року складає 2684.00 грн.. з урахуванням надбавки за вислугу років від посадового окладу та матеріальної допомоги за 2021 рік. 2022 рік та 2023 рік. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області на користь судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року включно; зобов`язати Державну судову адміністрацію України (01601. м. Київ. вул. Липська, 18/5, ) здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для про ведення виплати судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по З1 серпня 2023 року включно; допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми за один місяць.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до приписів Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду визначається залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Однак, відповідачем у спірниий період нарахована та виплачена позивачу суддівська винагорода відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ, статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ із застосуванням спеціального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (1 січня 2102 гривні), а не із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений вказаними законами на 1 січня відповідного року, що призвело до протиправного зменшення суддівської винагороди позивача за цей період. Вважає, що розмір суддівської винагороди не може встановлюватись будь-якими іншими законами, ніж безпосередньо Законом України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VІІІ та, що базовий розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Вказує, що Законом України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 № 966-ХVІ не визначено такого спеціального виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді та зазначений закон не включає суддів до будь-якої соціальної демографічної групи населення, для яких повинен встановлюватися окремо прожитковий мінімум. Звертає увагу, що ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ разом з правомірним встановленням на 1 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., на 1 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн. та на 1 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн., протиправно запроваджено спеціальний прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (розмір якого становить з 1 січня відповідного року 2102 гривень), який використовувався відповідачем для розрахунку розміру посадового окладу позивача у 2021- 2023 роках.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року включно на підставі частин 2. 3. 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 грн. на 1 січня 2022 року складає 2481.00 грн.. на 1 січня 2023 року складає 2684.00 грн.. з урахуванням надбавки за вислугу років від посадового окладу та допомоги на оздоровлення за 2021 рік. 2022 рік та 2023 рік. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для про ведення виплати судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по З1 серпня 2023 року включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що Законом України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Водночас, розмір посадового окладу судді знаходиться у прямій залежності від визначення розміру прожиткового мінімуму на 1 січня відповідного року. Законом України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 № 966-ХVІ законодавець не обмежений у виокремленні прожиткового мінімуму для окремих соціальних і демографічних груп населення. Водночас, Законами України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 №2710-ІХ виокремлено прожитковий мінімум для: працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата який регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури. Зазначені норми не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, відповідають критерію якості закону, а тому підлягають застосуванню. Зазначає, що Законами України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2102 грн., отже з їх прийняттям зазнав змін не розмір суддівської винагороди (складовим елементом якої є базовий розмір посадового окладу судді), а розрахункова величина. Відтак, вважає, що визначення конкретного базового розміру посадового окладу позивача у вказаний ним період шляхом застосування частини третьої статті 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів в Україні від 02.06.2016 № 1402-VІІІ разом з відповідною нормою ст. 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ, якими безальтернативно передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, є правомірним та таким, що здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Указом Президента України Про призначення суддів від 15.08.2008 № 713/2008 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Бориславського міського суду Львівської області на п`ять років.

На підставі постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 05.09.2013 та на підставі наказу голови Бориславського міського суду Львівської області від 04.10.2013 №81 ОСОБА_1 призначений на посаду судді вказаного суду безстроково.

У період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 , судді Бориславського міського суду Львівської області, суддівська винагорода та допомога на оздоровлення виплачувалися із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00грн, встановленого статтею 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ, що підтверджується відомістю нарахувань та утримань ОСОБА_1 , за 2021 рік, за 2022 рік та за 2023 рік, наданими ТУ ДСА України в Львівській області. Із вказаних відомостей нарахувань та утримань встановлено, що у спірному періоді з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року розмір посадового окладу позивача становив 63 060 грн.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно для розрахунку розміру посадового окладу судді ОСОБА_1 не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня відповідного календарного року, що призвело до зменшення розміру його суддівської винагороди у період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року, надбавки за вислугу років від посадового окладу та матеріальної допомоги за 2021 рік. 2022 рік та 2023 рік.

Не погоджуючись із визначенням відповідачем розміру прожиткового мінімуму, який підлягає врахуванню при обчисленні базового розміру посадового окладу судді, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів") гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (Закон № 1402-VIII), положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції. Апеляційний суд звертає увагу на те, що Конституція України у редакції Закону №1402-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій». З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 указаного Закону, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII імперативно визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Так, відповідно до частини другої статті 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, яка згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2589 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 22684 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 2093 гривні.

Колегія суддів зазначає, що посадовий оклад позивачу у спірний період обчислено в розмірі 63 060 грн., виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. (30*2102 грн.=63 060 грн.).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. Водночас, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Натомість статтею 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ, разом із встановленням на 01 січня прожиткового мінімуму для працездатних осіб, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн. До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII. При цьому, зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також в Закон № 966-ХІV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, відсутні. Відтак, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно прийнятих пізніше положень Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ.

Водночас, Закони України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Апеляційний суд зауважує, що Закони України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis ), тобто Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis). На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу і Конституційний Суд України у рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Суддівську винагороду позивачу у період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року обчислено, виходячи з приписів статті 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ, з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн., що підтверджується відомістю нарахувань та утримань ОСОБА_1 , за 2021 рік, за 2022 рік та за 2023 рік, наданими ТУ ДСА України в Львівській області.

До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 1 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII.

Зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період з січня 2021 року по серпень 2023 року, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Отже, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ.

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що оскільки ТУ ДСА України в Львівській області, нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застосуванням на підставі статті 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 № 1082-ІХ, Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-ІХ та Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-ІХ розрахункової величини, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), діяло з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402-VIII, що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді.

Згідно з нормами частин 3 та 4 статті 148 Закону України № 1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 цього Закону суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частини 1 та 2 статті 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України.

Пунктами 2 та 4 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проєкту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 цього Положення закріплено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Відповідно до пункту 3 Положення територіальні управління ДСА України є її територіальними органами.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону України № 1402-VIII, у зіставленні з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 22, частини 1 статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Відповідач територіальний орган ДСА України та розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021, на 2022 та 2023 роки).

Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана із діяльністю ДСА України (співвідповідача) як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону України № 1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, діями якого порушено право позивача.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року включно на підставі частин 2. 3. 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на І січня 2021 року складає 2270 грн. на 1 січня 2022 року складає 2481.00 грн.. на 1 січня 2023 року складає 2684.00 грн.. з урахуванням надбавки за вислугу років від посадового окладу та допомоги на оздоровлення за 2021 рік. 2022 рік та 2023 рік. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року у справі № 380/23115/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний