Справа № 469/105/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 469/105/22

Перша інстанція: суддя Гапоненко Н.О.,

повний текст судового рішення

складено 29.01.2024, Березань

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа: поліцейський СРПП відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області сержант поліції Михайленко Євгеній Миколайович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі ГУНП), третя особа: поліцейський СРПП відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області сержант поліції Михайленко Є.М., та просив скасувати постанову серії БАБ №082680 від 30 січня 2022 року, винесену сержантом поліції ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 20400,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що у відповідача були відсутні підстави для зупинення транспортного засобу.

Також позивач зазначив, що поліцейським не встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, так як його було позбавлено права керування транспортними засобами постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2021 року за адміністративне правопорушення ч.1 ст.130 КУпАП. У постанові суду вказано, що строк позбавлення позивача права керування обчислюється з дня здачі або вилучення посвідчення водія. Посвідчення водія вилучено у позивача 10 січня 2021 року, про що є відмітка у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому позивач мав законні сподівання на те, що станом на 30 січня 2022 року строк позбавлення його прав на керування транспортними засобами закінчився, тобто у нього був відсутній умисел щодо ухилення від виконання рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2021 року по справі №469/32/21 ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортними засобами строком на один рік, який обчислюється з дня здачі або вилучення посвідчення водія, та штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10200 грн. Зазначена постанова набрала чинності 19 квітня 2021 року (а.с.11-12).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 286935 від 10 січня 2021 року, у позивача вилучено посвідчення водія та видано йому тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_1 (а.с.13,14).

Крім цього, 30 січня 2022 року поліцейським СРПП відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Михайленком Є.М. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесено постанову серії БАБ №082680 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КупАП та накладено адміністративне стягнення на нього у вигляді штрафу в сумі 20400,00 грн. (а.с.9, 36).

Відповідно до тексту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20400 грн. за те, що він 30 січня 2022 року о 15.30 год. в с.Коблеве на автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ керував транспортним засобом KIA CERATO, державний номерний знак НОМЕР_2 , хоча був позбавлений права керування транспортними засобами Березанським районним судом за ч.1 ст.130 КУпАП від 06 квітня 2021 року терміном на один рік; водій не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив п.п.2.1.А ПДР України.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме механічні пошкодження кузова, у разі їх наявності, були очевидними ознакам технічної несправності транспортного засобу, а тому суд дійшов висновку про відсутність обов`язку позивача пред`явити поліцейському документи для перевірки та, відповідно, відсутність підстав для адміністративного затримання позивача.

Суд також зазначив, що позивач, будучи обізнаним з зазначеними положеннями Конституції України та з текстом судового рішення про початок дії строку позбавлення права керування, та не маючи юридичної освіти, яка б дозволяла більш ґрунтовно проаналізувати законодавство України, добросовісно помилявся щодо закінчення строку позбавлення його права керування через рік з моменту вилучення посвідчення водія, тобто 10 січня 2022 року, а не з моменту набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права, тобто з 19 квітня 2022 року, а тому у його діях щодо керування транспортним засобом як особою, позбавленою права керування, був відсутній умисел на вчинення таких дій.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст.6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена в тому числі за ст.126 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2021 року по справі №469/32/21 ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортними засобами строком на один рік, який обчислюється з дня здачі або вилучення посвідчення водія.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до абз. 3,5 ст.317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному КМУ.

Згідно п.3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. №1086 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №1086) посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до п.5 Порядку №1086 до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

Згідно абз. 3 п.6 Порядку №1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що по-перше, до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили водій фактично не є позбавленим права керування транспортним засобом. По-друге, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2021 року по справі №469/32/21 набрала законної сили 19.04.2021 року.

Тобто, згідно норм чинного законодавства, позивач вважається позбавленим права керування транспортним засобом саме з 19.04.2021 року, а кінцевим строком цього обмеження є 19.04.2022 року.

При цьому, колегія суддів констатує, що суддею Березанського районного суду Миколаївської області Тавлуй В.В. у резолютивній частині постанови допущено помилку, а саме зазначено, що строк обчислюється з дня здачі або вилучення посвідчення водія, оскільки таке формулювання суперечить нормам діючого законодавства.

Водночас, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання позивача на законні сподівання на те, що станом на 30 січня 2022 року строк позбавлення його прав на керування транспортними засобами закінчився, оскільки згідно п.6 Порядку №1086 процедура повернення вилученого посвідчення водія передбачає проходження медичного огляду та складання теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом, а не поновлюється в автоматичному режимі.

При цьому, навіть у випадку обчислення строку з дня вилучення посвідчення водія (10.01.2021 року), як на то вказує позивач, то після 10.01.2022 року позивач мав розпочати процедуру повернення вилученого посвідчення водія, а не керувати транспортним засобом без такого посвідчення.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було пройдено медичний огляд та складено відповідні іспити у встановленому законом порядку.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач, керувавши транспортним засобом 30 січня 2022 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, а зворотній висновок суду 1-ї інстанції є помилковим.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи позивача щодо безпідставності зупинення відповідачем транспортного засобу, оскільки підстави зупинення транспортних засобів поліцейськими передбачено ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", в якій зазначено про можливість зупинки у разі, якщо водій порушив ПДР України (п.1 ч.1).

Частина 3 ст.35 вказаного Закону зобов`язує поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно з п.2 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до п.2.4 А Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (у тому числі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії).

На підтвердження наявності підстав до зупинки транспортного засобу під керуванням позивача відповідачем надано копію рапорту поліцейського ОСОБА_3 на ім`я начальника відділення поліції № 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області про виявлення транспортного засобу КІА СЕРАТО, державний номер НОМЕР_2 , який мав механічні пошкодження кузова, після чого автомобіль був зупинений (а.с.40).

Більш того, апеляційний суд наголошує, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише у разі, коли таке порушення процедури безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа: Поліцейський СРПП відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області сержант поліції Михайленко Євгеній Миколайович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук