Справа № 140/21420/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/21420/23 пров. № А/857/109/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 140/21420/23 за адміністративним позовом Приватного підприємства «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування рішення (головуючий суддя Ковальчук В.Д., розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, м. Луцьк), -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» (позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (відповідач) про - скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.05.2023, прийняте ГУ ДПС у Волинській області; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 6184,00 грн; повернути судовий збір у розмір 2684,00 грн, надмірно сплачений ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ», на п/р НОМЕР_1 у банку ПАТ «ОКСІ БАНК», м. Львів.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2022 рік. Декларація була прийнята ГУ ДПС у Волинській області, про що свідчить квитанція № 2. Однак 01.03.2023, за №2550/6/03-20-04-08-06, ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік у зв`язку із тим, що вона заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (ПК України).

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують права позивача, оскільки відповідачем не зазначено конкретних реквізитів, які не вказані платником податків, що позбавляє можливості для їх виправлення. Разом з тим, позивач зазначає, що відповідачем порушена процедура щодо направлення відмови, оскільки позивачем подано декларацію саме в електронному вигляді, то і відповідач мав би направити відмову засобами електронного документообігу у вигляді відповідної квитанції. Просив позов задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 08 травня 2023 року №.

Стягнуто на користь Приватного підприємства «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 3684,00 грн (три тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, ким у задоволені позову відмовити.

15.02.2024 на адресу суду надійшов відзив «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ». Заявник зазначає, що текст апеляційної скарги по суті не містить жодного належного обгрунтування того, що суд першої інстанції при розгляді справи здійснив порушення норм матеріального чи процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

27.02.2023 ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ», засобами електронного зв`язку, подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2022 рік (реєстр. № від 27.02.2023).

Згідно з квитанцією №2 від 27.02.2023, податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, подана платником податків: ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ», реєстраційний номер , прийнято пакет.

ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» отримано лист ГУ ДПС у Волинській області від 01.03.2023 №2550/6/03-20-04-08-06, в якому повідомлено позивача про те, що надана 27.02.2023 податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, реєстраційний №, заповнена з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 ПК України. Виходячи з вищевикладеного, податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2022 рік (реєстр. № від 27.02.2023) не вважається податковою декларацією.

ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» 26.04.2023 за №26/04/23-ДПС подано Державній податковій службі України (ДПС України) первинну скаргу на рішення про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, за результатами розгляду якої ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 11.07.2023 №18597/6/99-00-06-02-01-06, яким рішення (лист) ГУ ДПС у Волинській області від 01.03.2023 №2550/6/03-20-04-08-06 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік від 27.02.2023 № скасувала, а скаргу задовольнила.

ГУ ДПС У Волинській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 ПК України проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток за 2022 рік, про що складено акт від 28.03.2023 №4191/03-20-04-08-43883273.

В ході проведення камеральної перевірки ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» встановлено порушення, а саме: підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України платником не подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2022 рік.

Позивачем подано заперечення від 20.04.2023 за №20/04/23-ДПС до акту камеральної перевірки від 28.03.2023 року №4191/03-20-04-08-43883273, за результатом розгляду якого прийнято висновок про розгляд заперечення до акту камеральної перевірки від 02.05.2023 №7260/6/03-20-04-08-06, яким висновок акту камеральної перевірки від 28.03.2023 №4191/03-20-04-08-43883273 щодо порушення граничних термінів подання податкової звітності з податку на прибуток підприємства за 2022 рік залишено в силі.

На підставі акта перевірки від 28.03.2023 №4191/03-20-04-08-43883273 ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2023 №, яким на підставі підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 ПК України застосовано до ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн за неподання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік: граничний термін подання - 01.03.2023.

Не погодившись із цим податковим повідомленням-рішенням, позивач подав до ДПС України первинну скаргу від 23.05.2023 за №23/05/23-ДПС, за результатами розгляду якої ДПС України прийняло рішення про результати розгляду скарги від 12.07.2023 №18966/6/99-00-06-03-01-06, яким податкове повідомлення-рішення від 08.05.2023 № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ДПС у Волинскій області у формі листа №2550/6/03-20-04-08-06 від 01.03.2023 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік (реєстр. № від 27.02.2023) скасоване в адміністративному порядку центральним податковим органом, тому така податкова декларація вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом, тобто 27.02.2023. У зв`язку з наведеним слідує, що позивач не пропустив строк подання (граничний термін подання 01.03.2023) податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2022 рік (реєстр. № від 27.02.2023), а тому відповідач протиправно застосував до ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн за неподання такої податкової декларації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п. 75.1). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац 2 п.п. 75.1.1 п. 75.1).

Статтею 76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (п. 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 цього Кодексу (п. 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу (п. 76.3).

Згідно приписів п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на час проведення перевірки позивача, за наслідками якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення) грошове зобов`язання платника - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль з сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до п.п. 16.1.3 та 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно абзацу 1 п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 48.1 - 48.2 статті 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 ПК України.

Умовою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття або не прийняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України.

Обов`язкові реквізити це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації і за відсутності якої документ втрачає визначений ПК України статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.

Пунктом 49.9 статті 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених статтею 49 ПК України, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

За приписами підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Матеріалами справи доведено, що листом ГУ ДПС у Волинській області від 01.03.2023 №2550/6/03-20-04-08-06 повідомлено позивача про те, що подана 27.02.2023 податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, реєстраційний №, заповнена з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 ПК України, а тому не вважається податковою декларацією.

Однак таке рішення у формі листа скасоване в порядку адміністративного оскарження ДПС України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 11.07.2023 №18597/6/99-00-06-02-01-06 рішення (лист) ГУ ДПС у Волинській області від 01.03.2023 №2550/6/03-20-04-08-06 про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік від 27.02.2023 № скасувала, а скаргу позивача задовольнила. Відтак, звітна податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, реєстраційний №, яка подана 27.02.2023 ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ», вважається такою, що подана у день її фактичного отримання ГУ ДПС у Волинській області, а саме 27.02.2023.

Відповідно до пункту 49.13 ст. 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2023 № , прийнятого ГУ ДПС у Волинській області.

Щодо незгоди апелянта з розподілом судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивач, з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн, разом 6184,00 грн.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 10 травня 2023 року №10/05-23, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Бона Фіде» (Об`єднання) та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» (Замовник), детального опису робіт (наданих послуг).

За змістом пункту 3.1 договору від 10 травня 2023 року №10/05-23 за надання комплексу юридичних послуг, передбачених підпунктами 1.2.1-1.2.4 договору, Замовник сплачує Об`єднанню гонорар. Розмір гонорару, за надані послуги передбачені даними підпунктами договору становить фіксовану суму 3500 грн.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) Адвокатське об`єднання надає ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» такі послуги: підписання договору правової допомоги, в тому числі консультація клієнта, вивчення документів та їхній аналіз, формування договору та адвокатського досьє (1,5 год); підготовка позовної заяви: аналіз актуальної судової практики, написання позовної заяви, належне оформлення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження № К/9901/5750/19).

При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/7375/18).

На думку суду, оскільки ця справа є справою незначної складності, судова практика у справах цієї категорії є сформованою, а такі послуги як підписання договору, в тому числі консультація клієнта, вивчення наданих документів та їхній аналіз, формування договору та адвокатського досьє, аналіз актуальної судової практики по сутті передбачають оформлення позовної заяви, тому виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, зважаючи на те, що суд задовольняє позов повністю, позивачу необхідно відшкодувати витрати зі сплати судового збору у сумі 2684,00 грн, підтверджені платіжним дорученням від 01 серпня 2023 року №7083.

Всього на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 3684,00 грн, пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 140/21420/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний