Справа № 520/22787/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 р. Справа № 520/22787/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 01.11.23 у справі №520/22787/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 , на посаді старшого державного інспектора митного поста «Гоптівка» Харківської митниці; стягнути з Харківської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 25.07.2023р. по день ухвалення судового рішення у справі, без врахуванням податків та інших обов`язкових платежів; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, допустити до негайного виконання; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на протиправність його звільнення з органів митної служби, зазначаючи у зв`язку з цим про те, що наказ Харківської митниці №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 » є таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Харківської митниці №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора митного поста «Гоптівка» Харківської митниці.

Стягнуто з Харківської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 23453,44 (двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят три гривні) 44 коп.

Звернуто рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, а саме : 7068,16 (сім тисяч шістдесят вісім гривень), 16 коп.

Харківська митниця, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №520/22787/23 є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку апелянта суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі, порушив вимоги п.3 ч.2 ст.2 КАС України, яка передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Зазначає, що відсутність вакантних рівнозначних або нижчих посад в митниці у період з моменту вручення попередження 23.06.2023 до дати звільнення з посади 24.07.2023 та відсутність рівнозначних вакантних посад підкатегорії посад державної служби «В2» або нижчих посад у штатному розписі Харківської митниці на момент звільнення ОСОБА_1 24.07.2023, забезпечити його працевлаштування відповідно до його кваліфікації не виявлялось можливим. Вважає, що Харківська митниця діяла у повній відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», КЗпП України, з дотриманням прав позивача.

ОСОБА_1 скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому (за підписом його представника), посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, правомірним та справедливим, просив в задоволенні апеляційної скарги Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 року у справі №520/22787/23 відмовити в повному обсязі, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 року залишити без змін.

В апеляційній скарзі скаржником було заявлено клопотання про те, що на виконання ч.3 ст.296 КАС України Харківська митниця бажає взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Оскільки дана справа відноситься до справ незначної складності (суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа відноситься до справ незначної складності), не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження), характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, заявником не наведено достатніх мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності надання пояснень сторонами у зазначеній справі безпосередньо у суді апеляційної інстанції, а тому вказане вище клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглядається у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що станом на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив державну службу на посаді старшого державного інспектора митного поста "Гоптівка" Харківської митниці.

Наказом Державної митної служби України від 16.05.2023 №201 «Про ліквідацію деяких митних постів Волинської, Житомирської, Київської, Луганської, Рівненської, Сумської, Харківської та Чернігівської митниць» з посиланням на ст.547 Митного кодексу України ліквідовано митні пости, зокрема «Гоптівка» як структурні підрозділи Харківської митниці.

Наказом Державної митної служби України від 23.05.2023р. №212 «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» затверджено граничну чисельність працівників територіальних органах Держмитслужби, зокрема гранична чисельність працівників Харківської митниці - 376 посад.

Наказом Харківської митниці «Про введення в дію структури та штатного розпису Харківської митниці на 2023 рік» від 20.06.2023 №96 введено в дію структуру та штатний розпис Харківської митниці з 03.07.2023.

23.06.2023 ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці та ліквідацією митного поста «Гоптівка» як структурного підрозділу Харківської митниці. Попередження про наступне звільнення датовано 20.03.2023.

Наказом Харківської митниці від 20.07.2023 №314-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач був звільнений з посади старшого державного інспектора митного поста "Гоптівка" Харківської митниці 24.07.2023 у зв`язку з військовою агресією проти України та ліквідацією митних постів Харківської митниці, з посиланням на п.4 ч.1 ст. 83, п.1 ч.1 та ч.4 ст.87, ст. 89 Закону України "Про державну службу", п.1 ч.1 ст.40, ст.44, ст.116 КЗпП, накази Державної митної служби України "Про ліквідацію митних постів Волинської, Житомирської, Київської, Луганської, Рівненської, Сумської, Харківської та Чернігівської митниць" від 16.05.2023р. №201 та "Про затвердження Граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби" від 23.05.2023 №212.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню, наказ Харківської митниці №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 », звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення (наказу), з огляду на що суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу Харківської митниці №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 », як такого, що є протиправним та порушує права позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII).

Згідно п. 1 ст.1 Закону №889-VIII визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Нормами ст.5 Закону №889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону №889-VIII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX) у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону) (Пункт 4 частини першої статті 83 із змінами, внесеними згідно із Законами № 117-IX від 19.09.2019, № 1285-IX від 23.02.2021).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції, викладеній у Законі №440-ІХ, який прийнятий 14.01.2020р. і набрав чинності 13.02.2020р.) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (частина четверта статті 87 Закону №889-VIII (у редакції, викладеній у Законі №440-ІХ).

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII (у редакції, викладеній у Законі №1285-ІХ, який прийнятий 23.02.2021 і набрав чинності 06.03.2021) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У свою чергу ретроспективний аналіз положень Закону №889-VIII дає підстави для висновку, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення передбачала різні редакції.

Так, редакція норми ст.87 Закону №889-VIII станом на день попередження позивача про звільнення та на день його звільнення з державної служби визначала підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), особливості її застосування (попередження про наступне вивільнення одночасно направляється з пропозицією рівнозначної посади або як виняток нижчої посади відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей) і внаслідок відмови від запропонованих посад (у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87).

При цьому, вказівка на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю, відсутня.

Колегія суддів зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин процедура звільнення повністю була врегульована приписами Закону №889-VIII, що виключає застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України, окрім врахування переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, про що вказано в абзаці другому частини третьої ст.87 Закону №889-VIII.

Аналіз наведених вище приписів Закону №889-VIII вказує, що, як на день попередження позивача про звільнення, так і на день його звільнення, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення були:

- скорочення чисельності або штату державних службовців;

- скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців;

- реорганізація державного органу.

При цьому, у разі звільнення державного службовця з підстав, визначених у пункті 1 частини першої ст.87 Закону №889-VIII, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. І лише, якщо державний службовець відмовляється від такого переведення, роботодавець звільняє такого державного службовця.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.10.2023 року у справі №380/10238/21 суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби, відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Враховується і переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суд.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із звільненням позивача наказом відповідача від 20.07.2023р. №314-о з посади старшого державного інспектора митного поста "Гоптівка" Харківської митниці, з 24.07.2023. Підстава: Попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців ОСОБА_1 від 23.06.2023.

Як встановлено з матеріалів справи, з моменту попередження про наступне вивільнення (23.06.2023р.) і по дату звільнення з державної служби (24.07.2023р.) відповідачем фактично не пропонувалось позивачу іншої рівноцінної посади державної служби, та/або іншої роботи (посади державної служби), що свідчить про порушення процедури звільнення, передбаченої статтею 87 Закону №889-VIII.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача про неможливість запропонувати позивачу вакантну посаду підкатегорії "В2", з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону №889-VIII рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №889-VIII посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №889-VIII визначено такі категорії посад державної служби: категорія "А", категорія "Б", категорія "В".

Визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина четверта статті 6 Закону №889-VIII).

Визначення підкатегорій посад державної служби у випадку посадових осіб митних органів України закріплене в Схемі посадових окладів посадових осіб митних органів, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1103 «Деякі питання оплати праці посадових осіб та працівників митних органів».

Згідно відповіді Держмитслужби за вих. №08-3/17-01/8.19/5632 від 16.08.2023 встановлено граничну чисельність всієї Держмитслужби України станом на 24.02.2022, яка становила 10737 посади.

Така ж гранична чисельність встановлена на момент звільнення позивача, яка затверджена наказом №212 від 23.05.2023 (т.1, а.с.40).

В.о. голови Держмитслужби України 20.06.2023 було затверджено Штатний розпис Харківської митниці у кількості штатних посад - 376 (т.2, а.с.74).

Колегія суддів зазначає, що встановлена законодавством можливість скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису (змінами в організації виробництва і праці) державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників (пропонування наявної роботи за відповідною професією чи спеціальністю), які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакантні посади, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №821/595/16, від 31.03.2020 у справі №826/6148/16, від 11.06.2020 у справі №826/19187/16, від 26.05.2021 у справі №140/90/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, від 26.01.2023 року у справі №160/336/20.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем у даній справі не було доведено належним чином відсутність вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, а тому він як роботодавець повинен був пропонувати позивачу всі наявні вакантні посади, які відповідають зазначеним вимогам, що існують в державній установі, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача про те, що позивача було ознайомлено 05.04.2023р. щодо наявних вакантних посад, зокрема, листами: Закарпатської митниці від 16.02.2023р. №7.7-08-1/12/7/1264; Чернівецької митниці від 17.02.2023р. №7.2-08-1/7.2-12/7.14/1296; Одеської митниці від 17.02.2023р. №7.10-1/12-01/7/2594; Держмитслужби від 10.03.2023р. №7-3/7.17-33-02/2/4/1484; Житомирської митниці від 09.03.2023р. №7.19-1/12/7/1673; Одеської митниці від 13.03.2023р. №7.10-1/12-01/7/4511; Енергетичної митниці від 14.03.2023р. №7.6-1/7.6-12/7/845; Тернопільської митниці від 15.03.2023р. №7.25-08-1/7.25-12/7/1298; Запорізької митниці від 16.03.2023р. №7.20-1/7.20-19/7/713; ДМС України від 13.02.2023р. №08.1/12-03/7/948 "Про вжиття заходів", оскільки вказані листи було надано для ознайомлення раніше, ніж відбулось попередження позивача про наступне звільнення та без відповідного взаємозв`язку з останнім. Таким чином вони мали інформативний характер та вказували на можливість скласти заяву на переведення на роботу до інших структурних підрозділів митної служби, що не пов`язано із можливим звільненням.

Окрім того, колегія суддів, аналізуючи матеріали даної справи зазначає, що фактично під час ліквідації митних постів Харківської митниці відбулось лише скорочення штатної чисельності працівників саме в цьому відокремленому підрозділі, однак в Державній митній службі України це не відбувалося, що підтверджується матеріалами даної справи.

Відтак, наведені вище висновки додатково вказують на те, що відповідач мав запропонувати рівнозначну посаду позивачу, і повинен був це зробити з моменту вручення попередження 23.06.2023, однак такий обов`язок не виконав, що спростовує відповідні доводи скарги про відсутність ні вакантної, ні рівнозначної посади, ні нижчої посади державної служби, на яку можливим було б здійснити переведення позивача.

Крім того, колегія суддів зауважує, що процедура вивільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників передбачає обов`язок роботодавця врахувати переважне право працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці на залишення на роботі.

З огляду на наведені вище висновки, доводи апеляційної скарги про те, що не виявилось можливим забезпечити працевлаштування позивача через відсутність вакантних рівнозначних або нижчих посад в митниці у період з моменту вручення попередження 23.06.2023 до дати звільнення з посади 24.07.2023 та відсутність рівнозначних вакантних посад підкатегорії посад державної служби «В2» або нижчих посад у штатному розписі Харківської митниці на момент звільнення ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Колегія суддів наголошує, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак відповідач у межах спірних правовідносин був зобов`язаний дотриматися визначеної законом процедури звільнення позивача, що в порушення норм чинного законодавства не було зроблено останнім.

Частина 6 ст.43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження

Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного наказу (наказ №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 ») відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірності власного рішення (наказу №314-о від 20.07.2023р. «Про звільнення ОСОБА_1 »), яке (який) є предметом оскарження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Харківська митниця діяла у повній відповідності до вимог Закону №889-VIII, Кодексу законів про працю України, з дотриманням прав позивача є такими, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи та суперечать висновкам суду.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ відповідача, яким позивача було звільнено, є протиправним, а відтак погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу Харківської митниці №314-о від 20.07.2023р. "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Враховуючи викладене, а також те, що апеляційна скарга не містить відповідних обґрунтованих доводів, колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення похідних вимог позивача, а саме поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора митного поста «Гоптівка» Харківської митниці; стягнення з Харківської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 23453,44 (двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят три гривні) 44 коп.; звернення рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, а саме : 7068,16 (сім тисяч шістдесят вісім гривень), 16 коп.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З огляду на приписи ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №520/22787/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко