Справа № 160/28542/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 квітня 2024 року Справа № 160/28542/23 провадження № ЗП/280/67/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (, 49089, м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4), Державної судової адміністрації України (, 01021, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5)

про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн.;

зобов`язати відповідача 1 здійснити нарахування та виплату належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн.;

зобов`язати відповідача 2 здійснити фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона з 27.10.2010 є суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду. У період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 базовий розмір посадового окладу позивача розраховувався відповідачем 1, виходячи з прожиткового мінімуму 2 102,00 грн., встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Натомість, відповідач 1, на думку позивача, у спірних правовідносинах мав керуватись ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до ч. 3 якої базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватись і змінюватись органами державної влади без внесення законодавцем відповідних змін до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». За таких обставин, позивач вважає, що належним способом захисту її права та інтересів у сфері соціального забезпечення є зобов`язання відповідача 1 здійснити нарахування та виплату належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум. Вчинення відповідачем 1 таких дій можливе також за умови зобов`язання відповідача 2 як головного розпорядника коштів здійснити фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 адміністративну справу № 160/28542/23 було передано голові Дніпропетровського окружного адміністративного суду для визначення її підсудності.

Розпорядженням голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 № 7 адміністративну справу № 160/28542/23 передано до Третього апеляційного адміністративного суду для визначення її підсудності.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 адміністративну справу № 160/28542/23 передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

18.12.2023 автоматизованою системою документообігу суду у порядку, визначеному ст. 31 КАС України, для розгляду адміністративної справи № 160/28542/23 обрано суддю ОСОБА_2 .

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

01.01.2024 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 3 від 01.01.2024), в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки ч. 3 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» є бланкетною, адже встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадовою окладу судді місцевого суду в обсязі 30 таких мінімумів, але не встановлює конкретного розміру прожиткового мінімуму, необхідного для цього. На думку відповідача 1, у даному випадку необхідно враховувати положення інших нормативно-правових актів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді. Такі норми за своєю суттю доповнюють ч. 3 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і становлять єдину спеціальну норму, якою визначається розмір посадового окладу судді. Нормативним доповненням до зазначеної норми, за позицією відповідача 1, є відповідні положення Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік», у ст. 7 яких законодавець установив на 2021-2023 роки прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, крім іншого, для працездатних осіб, який застосовується для визначення базовою розміру посадового окладу судді з 1 січня, а саме 2 102,00 грн.

Також відповідач 1 у відзиві на позовну заяву зауважив, що Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не змінював складові для визначення базового розміру посадового окладу судді, а лише запровадив розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді. Стаття 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначає лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, тоді як конкретний розмір прожиткового мінімуму визначається положеннями нормативно-правових актів про Державний бюджет України на відповідний рік. Окремо відповідачем 1 акцентовано увагу на тому, що до теперішнього часу положення ст. 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не визнані неконституційними, тому підстави для їх незастосування відповідачем 1 відсутні. Як наслідок, дії щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн., на думку відповідача 1, є правомірними. З огляду на викладені обставини, відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

08.01.2024 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 893 від 08.01.2024), в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди під час проходження нею публічної служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні. Відтак, положення ст. 233 Кодексу законів про працю України у даному випадку застосуванню не підлягають. Належною правовою нормою, яка визначає строк звернення до суду та які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, на думку відповідача 2, є ч. 5 ст. 122 КАС України. Отже, позивачем, на думку відповідача 2, пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Також у відзиві на позовну заяву відповідач 2 зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У Законах України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» законодавець передбачив, що прожитковий мінімум, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2 102,00 грн. Кількісна складова прожиткових мінімумів не зменшувалась у 2022-2023 роках.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» врегульовано розмір суддівської винагороди, який передбачає кількісну складову прожиткових мінімумів, а саме 30 таких розмірів. При цьому, розрахунок фактичного розміру прожиткового мінімуму, на думку відповідача 2, регулюється виключно Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Закони України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у судовому порядку не скасовувались, неконституційними не визнавались, а відтак, є чинними. Окремо відповідачем 2 наголошено на тому, що розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, у тому числі пов`язані з виплатою заробітної плати, виключно у межах бюджетних асигнувань. З огляду на викладені обставини, відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України.

В ході підготовчого засідання судом було остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, з`ясовано заперечення проти позовних вимог, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрано відповідні докази, встановлено порядок з`ясування обставин, на які посилаються сторони, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, вчинено інші дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2 про залучення Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2, закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 20.02.2024.

Ухвалою від 26.02.2024 задоволено самовідвід судді Запорізького окружного адміністративного суду Прудивуса О.В. у даній справі.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 справу № 160/28542/23 перерозподілено судді Сіпаці А.В.

Ухвалою від 29.02.2024 суддею Сіпакою А.В. прийнято до провадження адміністративну справу № 160/28542/23 (провадження №ЗП/280/67/23). Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 27.03.2024.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 15.04.2024.

В судове засідання позивач та представники відповідача не з`явились.

19.02.2024 судом отримана заява позивача про розгляд справи без її участі. Також у вказаній заяві позивач просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

20.02.2024 судом отримана заява представника відповідача 1 про розгляд справи без його участі. Також у вказаній заяві представник відповідача 1 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

08.01.2024 судом отримана заява представника відповідача 2 про розгляд справи без його участі. Також у вказаній заяві представник відповідача 2 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, суд на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши пояснення позивача та відповідачів, а також всі наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 1 зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 10.01.2007. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 29.08.2002.

Указом Президента України від 29.09.2010 № 922/2010 «Про призначення суддів» позивача призначено строком на п`ять років на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду. 27.10.2010 відповідач 1 зарахував позивача до штату Дніпропетровського окружного адміністративного суду на посаду судді з 27.10.2010, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Наказу відповідача 1 від 27.10.2010 № 236-к «Про зарахування до штату Дніпропетровського окружного адміністративного суду судді ОСОБА_1 ».

Указом Президента України від 17.05.2019 № 240/2019 «Про призначення суддів» позивача призначено на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду безстроково (а.с.11). Відповідач 1 на виконання Указу Президента України від 17.05.2019 № 240/2019 «Про призначення суддів» видав Наказ від 20.05.2019 № 276-к «Про призначення ОСОБА_1 на посаду судді», яким позивач вважається такою, що приступила до виконання службових обов`язків з 20.05.2019.

Згідно з довідкою відповідача 1 позивачу у 2021 році була нарахована заробітна плата у загальному розмірі 1 501 545,20 грн., сума утриманого податку на прибуток фізичних осіб склала 270 278,14 грн., сума утриманого військового збору 22 523,18 грн..

Відповідно до довідки відповідача 1 позивачу у 2022 році була нарахована заробітна плата у загальному розмірі 1 580 177,07 грн., сума утриманого податку на прибуток фізичних осіб склала 284 431,87 грн., сума утриманого військового збору 23 702,65 грн.

Згідно з довідками відповідача 1 від 23.10.2023 № 69 та від 31.10.2023 № 97 позивачу у період з січня 2023 року по жовтень 2023 року була нарахована заробітна плата у загальному розмірі 1 172 868,50 грн., сума утриманого податку на прибуток фізичних осіб склала 211 116,35 грн., сума утриманого військового збору 17 593,00 грн.

Як вбачається з інформаційної довідки відповідача 1 від 23.10.2023 № 54-05, суддівська винагорода суддям Дніпропетровського окружного адміністративного суду здійснювалась відповідно до ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII). Базовий розмір посадового окладу судді становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У період з 01.01.2021 по теперішній час базовий розмір посадового окладу судді розрахований, виходячи з прожиткового мінімуму 2 102,00 грн., встановленого ст. 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX), Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX), Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон України від 03.11.2022 № 2710-IX).

Оцінюючи правомірність дій відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн., суд виходить із такого.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Згідно з ч.ч.1-2 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За приписами п. 1 ч. 3, ч.ч. 4, 5 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

У ст. 136 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII законодавець визначив, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слід зазначити, що визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян унормовані Законом України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі Закон України від 15.07.1999 № 966-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку (ч. 2 ст. 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV).

У змісті наведеної норми Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Згідно зі ст. 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX прожитковий мінімум у 2021 році на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становив 2 189,00 грн., з 1 липня 2 294,00 грн., з 1 грудня 2 393,00 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема:

працездатних осіб: з 1 січня 2 270,00 грн., з 1 липня 2 379,00 грн. з 1 грудня 2 481,00 грн.;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2 102,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає: з 1 січня 2 393,00 грн., з 1 липня 2 508,00 грн., з 1 грудня 2 589,00 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення:

працездатних осіб: з 1 січня 2 481,00 грн., з 1 липня 2 600,00 грн., з 1 грудня 2 684,00 грн.;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2 102,00 грн.;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2 102,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2 589,00 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення:

працездатних осіб 2 684,00 грн.;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, 2 102,00 грн.;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів 2 102,00 грн.;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, 1600 гривень.

Суд зазначає, що у Законі України від 15.12.2020 № 1082-IX, Законі України від 02.12.2021 № 1928-IX, Законі України від 03.11.2022 № 2710-IX законодавцем був введений новий вид прожиткового мінімуму, а саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого склав 2 102,00 грн., у той час як зміни в частині, що регламентує розмір суддівської винагороди стосовно визначення прожиткового мінімуму, до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII та Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV не вносились.

Отже, положення Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX, Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX, Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Поряд із цим, Конституція України не надає законам про Державний бюджет України вищої юридичної сили над іншими нормативно-правовими актами.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Слід також зазначити, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 101009728), від 30.11.2021 у справі № 360/503/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 101502517) вже сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування положень ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст. 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX при обчисленні суддівської винагороди, які у подальшому були підтримані Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 02.06.2023 у справі № 400/4904/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 111725104), від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112382754), від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112470680), від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 113437553), від 21.09.2023 року у справі № 380/25627/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11365768).

Згідно з позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій категорії спорів, Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:

Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII;

зміна Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом встановлено, що позивач з 2010 року обіймає посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Згідно з довідками відповідача 1 позивачу у 2021 році була нарахована заробітна плата у загальному розмірі 1 501 545,20 грн., у 2022 році у загальному розмірі 1 580 177,07 грн., у період з січня 2023 року по жовтень 2023 року у загальному розмірі 1 172 868,50 грн.. В інформаційній довідці від 23.10.2023 № 54-05 відповідач 1 зазначив, що суддівська винагорода суддям Дніпропетровського окружного адміністративного суду здійснювалась відповідно до ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII. Базовий розмір посадового окладу судді становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У період з 01.01.2021 по дату складання інформаційної довідки базовий розмір посадового окладу судді розрахований, виходячи з прожиткового мінімуму 2 102,00 грн., встановленого ст. 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX, Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX, Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX.

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що виплата суддівської винагороди регулюється ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII, у свою чергу норми інших законодавчих актів до цих правовідносин застосовуватись не можуть. Заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII не передбачена, є протиправною.

Отже, суд вважає, що відповідач 1 у період з 01.01.2021 по 31.10.2023 повинен був нараховувати та виплачувати позивачу суддівську винагороду та допомогу з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2021 році у розмірі 2 270,00 грн., у 2022 році у розмірі 2 481,00 грн., у 2023 році у розмірі 2 684,00 грн., однак помилково нараховував та виплачував позивачу суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2 102,00 грн. Такі дії відповідача 1 суд оцінює як протиправні.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн., на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки діям відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн., з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 здійснити нарахування та виплату належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 здійснити нарахування та виплату належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум, на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Оцінюючи факт допущення відповідачем 2 протиправної бездіяльності щодо незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., суд виходить із такого.

Згідно із ч.ч.1-3 ст. 148 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, крім Верховного Суду та вищого спеціалізованого суду.

Відповідно до ст. 149 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі БК України).

За приписами ч. 1 ст. 151 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Підпунктами 2 та 7 ч. 1 ст. 152 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що Державна судова адміністрація України забезпечує належні умови діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених цим Законом; готує бюджетний запит.

Отже, головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є відповідач 2, натомість відповідач 1 є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Повноваження та види розпорядників бюджетних коштів унормовані ст. 22 БК України, згідно з якою за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, Державна судова адміністрація України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (п. 1 ч. 2 ст. 22 БК України).

Згідно з ч. 5 ст. 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (пункт 4).

Частиною 1 ст. 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Так, судом встановлено, що відповідач 1 у період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 здійснював нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у межах бюджетних асигнувань, які відповідач 2 затвердив у кошторисі на 2021-2023 роки. Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями кошторисів відповідача 1 на 2021-2023 роки (а.с.61, 63, 65), планів асигнувань загального фонду бюджету відповідача 1 на 2021-2023 (а.с.62, 64, 66), а також відомостями щодо розміру нарахованої та виплаченої позивачу суддівської винагороди.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач 2 виконав свої повноваження для забезпечення потреби відповідача 1 у виплаті позивачу суддівської винагороди із урахуванням прожиткового мінімуму величиною у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., відсутні.

Отже, вбачається, що невиплата позивачу у період з 01.01.2023 по 31.10.2023 суддівської винагороди у повному обсязі обумовлена бездіяльністю відповідача 2 щодо незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн. у 2021 році, 2 481,00 грн. у 2022 році, 2 684,00 грн. у 2023 році. Належних та достатніх доказів зворотнього відповідачем 2 не надано.

Таку бездіяльність відповідача 2 суд оцінює як протиправну.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2021 році у розмірі 2 270,00 грн., у 2022 році у розмірі 2 481,00 грн., у 2023 році у розмірі 2 684,00 грн., на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки бездіяльності відповідача 2 щодо незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2021 році у розмірі 2 270,00 грн., у 2022 році у розмірі 2 481,00 грн., у 2023 році у розмірі 2 684,00 грн., з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 здійснити фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача 2 здійснити фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн. на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано, що вона має право на отримання суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.

У свою чергу, суд вважає, що відповідач 1 та відповідач 2 нормативно та документально не обґрунтували правомірність нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн., а також обґрунтованість незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 у вказаних вище обсягах.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (, 49089, м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4), Державної судової адміністрації України (, 01021, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5) про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн.

Зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2 270,00 грн., у 2022 році 2 481,00 грн., у 2023 році 2 684,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 15 квітня 2024 року.

Суддя А.В. Сіпака