Справа № 200/7382/23
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Справа№200/7382/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просила суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2023 по 22.11.2023 включно;

зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2023 по 22.11.2023 у сумі 44165 гривень 68 копійок.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що на день звільнення 10.11.2021 з Військової частини № НОМЕР_1 не отримала у повному обсязі належне грошове забезпечення. В зв`язку з затримкою виплат належного грошового забезпечення на виконання рішень судів виникли підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 25 грудня 2023 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 10 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зауважив що належні позивачу кошти були спірними на дату звільнення, отже не підлягали негайній виплаті. Відповідно до статті 117 КЗпП України виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні здійснюється не більше як за шість місяців. Окрім того, при механізмі розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок необхідно враховувати період затримки такої виплати, а також те, з чим пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з відповідною вимогою.

Відповідач просить прийняти до уваги обставини участі у виконанні першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу на територію України збройних сил російської федерації, захоплення службових приміщень НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ), загибель ряду військовослужбовців загону, потрапляння в полон, в тому числі посадових осіб групи юридичного забезпечення. Фактично лише з серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі військової частини НОМЕР_1 , поновлена можливість під`єднання в 2023 році до підсистеми «Електронний суд».

Також відповідач вже поніс відповідальність за затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та виплатив їй кошти згідно рішення суду від 26.06.2023 у справі № 200/1979/23.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 07.05.2015.

Позивач з 10 грудня 2008 року по 10 листопада 2021 року перебувала на військовій службі у НОМЕР_2 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) та була зарахована на відповідне грошове забезпечення.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10 листопада 2021 року № 689-ОС, ОСОБА_1 , звільнено з військової служби наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 11.10.2021 № 620-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі № 200/3955/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково та зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 10 листопада 2021 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням виплачених сум.

30.03.2023 Першим апеляційним адміністративним судом у справі № 200/3955/22 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі № 200/3955/22 Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано 114073,94 грн та після утримання податків та зборів 20 квітня 2023 року виплачено частину індексації грошового забезпечення у сумі 91779,52 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 200/4634/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення певних дій задоволено частково та зобов`язано відповідача:

- здійснити перерахунок грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- здійснити перерахунок грошового забезпечення з 01.01.2021 по 10.11.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 - 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 років з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено перерахунок грошового забезпечення та інших видів винагород та 23.11.2023 виплачено суму коштів у розмірі 105775,40 грн.

09.05.2023 позивач через представника звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2021 року по 19.04.2023 року включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2021 року по 19.04.2023 року включно в сумі 99 844 гривні 98 копійок відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі № 200/1979/23, яке набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, в тому числі:

стягнуто з відповідача 26991,27 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 листопада 2021 року по 19 січня 2023 року без урахування обов`язкових платежів та податків відповідно до вимог чинного законодавства;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення 25.10.2023 позивачеві виплачено суму коштів у розмірі 22586,85 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі № 200/3040/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено та вирішено стягнути грошову компенсацію сум податків з доходів фізичних осіб у сумі 20533,31 грн. На виконання вказаного рішення 16.11.2023 виплачено зазначену суму 20533,31 грн.

Позивач вважає, що відповідачем затримано виплату перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 200/4634/22 понад період затримки виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 200/3955/22.

Оскільки крайня дата періоду, який розглядався в суді щодо виплати позивачу середнього заробітку у справі № 00/1979/23 це 19.04.2023, а остаточну виплату перерахованого грошового забезпечення відповідачем здійснено 23.11.2023, то відповідачем додатково затримано розрахунок при звільненні з 20.04.2023 по 22.11.2023 на 217 днів.

Згідно з довідкою Військової частини № НОМЕР_1 від 06.06.2023 розмір грошового забезпечення за два останні календарних місяця перед звільнення позивача склав за вересень 2021 року 13193,90 грн, жовтень 2021 року 13193,90 грн, середньоденний заробіток 432,59 грн.

З наведеного розрахунку позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

У справі № 814/2563/16 (К/9901/2705/17) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

При цьому суд зауважує, що обставини спірних правовідносин між сторонами з приводу стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні були предметом дослідження у справі № 200/1979/23, на відміну від якої в цій адміністративній справі предметом позову є вимога про стягнення середнього заробітку за подальший період ствердженого порушення.

Відповідно до частини 3 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді справи № 200/1979/23 Донецький окружний адміністративний суд, розглянувши справу по суті заявлених вимог, встановив відповідні обставини спірних правовідносин, з чим погодився Перший апеляційний адміністративний суд у постанові від 12.09.2023.

Тому, вирішуючи цю адміністративну справу в межах заявленого періоду з 20.04.2023 по 22.11.2023, суд також керується відповідними нормами Кодексу законів про працю України з урахуванням їх дії у часі:

Стаття 116. (у редакції, чинній на момент звільнення позивача)

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні (у редакції, чинній на момент звільнення позивача)

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стаття 116. (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Текст статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 набрав чинності 19.07.2022.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За юридичною позицією Конституційного Суду України з прийняттям нормативно-правового акта в новій редакції втрачають чинність норми акта в попередній редакції (Ухвала від 9 липня 1998 року № 6-уп/98).

Поряд із цим, Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. (рішення Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019)

Тому до спірних правовідносин, як до правовідносин, що мають триваючий характер потрібно застосовувати наведені вище принципи правозастосування. У практичному вимірі це означатиме, що період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення відліковується з дня наступного після виключення позивачки зі списків особового складу та грошового забезпечення 11.11.2021 та закінчується 19.01.2023 (6 місяців з дати набрання чинності (19.07.2022) Закону № 2352-IX від 01.07.2022.

З наведених підстав Донецький окружний адміністративний суд в рішенні у справі № 200/1979/23 відмовив у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за подальший (після 19.01.2023) період затримки розрахунку.

Розглядаючи цю адміністративну справу № 200/7382/23, суд не знайшов підстав для іншого застосування у часі норм статті 117 КЗпП України.

Крім того, суд вказує, що заявлені вимоги у справі № 200/1979/23 та у цій справі № 200/7382/23 про стягнення середнього заробітку містять єдину підставу позову неповний розрахунок при звільнення позивача з військової служби 10 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за допущене порушення - неповний розрахунок з позивачем при звільненні 10 листопада 2021 року, фактично застосована Донецьким окружним адміністративним судом в рішенні у справі № 200/1979/23 з одночасним застосуванням обмеження строку нарахування середнього заробітку.

За приписами частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За наведених обставин вимоги про стягнення середнього заробітку з тих самих підстав за подальший період, спрямовані на фактичний перегляд рішення суду, яке набрало законної сили, що суперечить вищезазначеним нормам Конституції України та процесуального закону.

Тому заявлені у цій справі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до норм статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується через звільнення позивача від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов