Справа № 520/25012/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 р. Справа № 520/25012/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 (суддя Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/25012/21

за позовом ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агенства з питань запобігання корупції ( далі НАЗК, відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправними та скасувати абзаци 1, 2 пункту 4.1 розділу IV «Висновки» Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції № 588/21 від 23 вересня 2021 року в частині висновків про недостовірність інформації та порушення ОСОБА_1 пунктів 2, 10 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»; абзаци 1, 2 пункту 4.5 розділу IV «Висновки» Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції № 588/21 від 23 вересня 2021 року в частині висновків набуття суб`єктом декларування активів, а саме земельної ділянки (кадастровий номер :01:111:0028) та житлового будинку (реєстраційний номер 109), щодо яких різниця між їх вартістю і законними доходами суб`єкта декларування у розумінні п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону становить 2 370 682,32 грн, що у 500 і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого відповідним законом) на день набуття таких активів, але не перевищує межі, встановленої ст. 368-5 Кримінального кодексу України, що є ознакою необґрунтованості активу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність висновків Управління проведення обов`язкових повних перевірок НАЗК, викладених в довідці № 588/21 від 23.09.2021, як таких, що прийняті без урахування належності джерел інформації та усіх письмових пояснень позивача з відповідними підтверджуючими документами. Стверджує, що очевидні технічні та методологічні помилки, допущені позивачем при заповненні декларації 2020 року, були безпідставно кваліфіковані НАЗК, як недостовірна інформація, та вважає, що всі дані, зазначені ОСОБА_1 в щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, є достовірними у розумінні Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі Закон № 1700-VII) та такими, що вказані з урахуванням Роз`яснень від 13.02.2020 № 1 Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (далі - Роз`яснення №1)

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 520/25012/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (бульвар Дружби Народів, буд. 28, м. Київ, 01103, ) про визнання протиправним та скасування висновку - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано абзаци 1, 2 пункту 4.1 розділу IV «Висновки» Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції (бульвар Дружби Народів, буд. 28, м. Київ, 01103, ) від 23 вересня 2021 року № 588/21 в частині висновків про недостовірність інформації та порушення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) пунктів 2, 10 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»; абзаци 1, 2 пункту 4.5 розділу IV «Висновки» Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції від 23 вересня 2021 року № 588/21 в частині висновків набуття суб`єктом декларування активів, а саме земельної ділянки (кадастровий номер :01:111:0028) та житлового будинку (реєстраційний номер 109), щодо яких різниця між їх вартістю і законними доходами суб`єкта декларування у розумінні п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону становить 2 370 682,32 грн, що у 500 і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого відповідним законом) на день набуття таких активів, але не перевищує межі, встановленої ст. 368-5 Кримінального кодексу України, що є ознакою необґрунтованості активу.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (бульвар Дружби Народів, буд. 28, м. Київ, 01103, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,0 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, невмотивованість, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 520/25012/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову; вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь НАЗК.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення суду практично дублює зміст позовної заяви та не містить в собі належного обґрунтування відхилення доводів Національного агентства, що безпосередньо є порушенням статті 242 КАС України. З посиланням на пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України звертає увагу суду, що оскаржувана Довідка не відповідає критеріям (ознакам) акту індивідуальної дії, оскільки не спричиняє для суб`єкта декларування юридично значимих наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав суб`єкта декларування, не встановлює для нього жодних обов`язків та строків виконання, а є лише джерелом доказової інформації для прийняття подальших рішень іншими уповноваженими суб`єктами. Також, Довідка не є нормативно-правовим актом та не має ознак рішення суб`єкта владних повноважень та, як наслідок, не може бути предметом оскарження в межах адміністративного провадження.

Враховуючи вищенаведене, положення статті 5 КАС України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.01.2021 у справі № 826/7667/17, вважає, що адміністративне провадження по даній справі підлягає закриттю.

Також вказав на помилковість висновків суду першої інстанції про безпідставну кваліфікацію відповідачем допущених позивачем технічних та методологічних помилок під час заповнення декларації, як подання недостовірних відомостей, оскільки Порядок № 26/21 зобов`язує НАЗК зазначати у Довідці про всі виявлені випадки зазначення недостовірних відомостей незалежно від того, чим це було зумовлено, зокрема, технічними чи методологічними помилками. Додаткового зауважив, що НАЗК не аналізує встановлені факти на предмет наявності/відсутності умислу чи мети приховати певні дані, а лише констатує розбіжність між зазначеними в декларації даними та тими, які відповідають дійсності.

По суті виявлених недостовірних відомостей повідомив, що ОСОБА_1 набула право власності на об`єкти нерухомого майна в розмірі 5/8 частин нежитлової будівлі, реєстраційний номер 48, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить суб`єкту декларування на праві спільної власності (частка у власності 62,5%) та нежитлової будівлі реєстраційний номер 48, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить суб`єкту декларування на праві спільної власності (частка у власності 62,5 %) на підставі договорів купівлі-продажу від 08.12.2014, згідно з якими вартість набутих часток майна становить 8034,00 грн та 6059,00 грн відповідно, яка в силу пункту 2 частини 1 статті 46 Закону № 1700-VII та пункту 57 Роз`яснень № 1 мала бути відображена позивачем у декларації. Звернув увагу суду, що час набуття права власності на нерухоме майно (до чи під час виконання функцій держави або місцевого самоврядування) відповідно до Закону № 1700-VII не впливає на обов`язок позивача щодо відображення таких відомостей в декларації.

Також вказав на недостовірність, зазначених у декларації відомостей щодо вартості земельної ділянки площею 1892 кв.м., кадастровий номер :01:111:0028, яка належить суб`єкту декларування на праві власності, оскільки під час перевірки з`ясовано, що відповідно до копій звіту про експертну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки (дата оцінки - 23.10.2020) та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.10.2020 її вартість становить 683 882,32 грн, що не було відображено ОСОБА_1 в спірній декларації.

Крім того, під час перевірки встановлено, що вартість житлового будинку площею 187,7 кв.м, реєстраційний номер 109, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить суб`єкту декларування на праві власності з 02.11.2020, становить 1686 800,00 грн, що підтверджується копіями звіту про експертну грошову оцінку (дата оцінки - 19.10.2020) та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.10.2020, на підставі якого суб`єкт декларування набув право власності на цей об`єкт нерухомості, а отже ОСОБА_1 , вказуючи у декларації в графі «вартість» - «не відомо», подала недостовірні відомості.

Посилаючись на частину 2 статті 120 Земельного кодексу України та пункт 77 Роз`яснень № 1 зазначив, що за загальним правилом, у разі декларування відомостей про будинок, декларуванню підлягають відомості про земельну ділянку, на якій він розташований, як невід`ємні об`єкти, а отже ОСОБА_1 повинна була внести відомості про земельну ділянку площею 1395 кв. м, кадастровий номер :01:099:0204, на якій розташований об`єкт нерухомості - житловий будинок площею 187,7 кв. м, реєстраційний номер 109, чого не зробила.

Стверджує, що відповідно до пункту 73 Роз`яснень № 1 відомості про об`єкти нерухомості, які є зареєстрованим місцем проживання суб`єкта декларування або членів його сім`ї, необхідно зазначати у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, навіть якщо особа фактично там не проживає, що не було зазначено ОСОБА_1 у декларації.

Наголосив, що ОСОБА_1 в порушення пункту 160 Роз`яснень № 1 не було внесено у розділ 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» відомості про правочини у виді укладання договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.11.2020 № 1036 та від 29.10.2020 № 1029, на підставі яких у суб`єкта декларування виникло право власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Щодо висновків НАЗК про необґрунтованість активів позивача зазначив, що судом залишено поза увагою умови іпотечних договорів від 22.05.2020, з яких однозначно вбачається, що саме між сторонами, іпотекодержателем - ОСОБА_1 та іпотекодавцем - ОСОБА_2 , було укладено договір позики, а не з матір`ю суб`єкта декларування ОСОБА_3 , як стверджує позивач. При цьому, у зазначених договорах відсутні будь-які примітки чи застереження щодо того, що ОСОБА_1 не є позикодавцем (кредитором), а є лише його представником (уповноваженою особою позикодавця). Враховуючи зазначене, вважає цілком обґрунтованими висновки про не встановлення правомірності та законності джерел отримання доходів саме позивачем, які були предметом позики.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 520/25012/21 - скасовано.

Провадження у справі №520/25012/21 за позовом ОСОБА_1 до Національного агенства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу - закрито.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 скасовано, а справу направлено до Другого апеляційного адміністративного суду на продовження розгляду.

Направляючи справу для продовження розгляду, суд касаційної інстанції вказав на те, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що у НАЗК відсутня владна управлінська функція щодо суб`єкта декларування на стадії формування оскаржуваної довідки, що не створює для позивача будь-яких юридичних наслідків і не зачіпає її прав та інтересів є таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Також, зазначає, що під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно розглянути справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вирішити спір по суті вимог.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 справу № 520/25012/21 прийнято до провадження.

01.04.2024 від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про відкладення розгляду справи через зайнятість адвоката у розгляді іншої справи.

Зважаючи на те, що доводи вказаної заяви не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити, зважаючи на наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 займає посаду наступника начальника відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Слобожанського управління Головного управління Головного управління ДПС у Харківській області.

15 березня 2021 року на виконання вимог Закону № 1700-VII позивачем була подана до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, за 2020 рік.

Як було повідомлено НАЗК, на підставі вимог абз. 5 ч. 1 ст. 51-3 Закон № 1700-VII та п.п. 4 п. 2 розділу ІІ Порядку № 26/21, було проведено повну перевірку інформації, зазначеної в декларації ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення перевірки декларації ОСОБА_1 на ім`я особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, НАЗК направлялися запити щодо надання пояснень та документів.

Однак, Національним агентством з питань запобігання корупції 23 вересня 2021 року була складена та підписана Довідка №588/21 про виявлення недостовірних відомостей у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування заступника начальника відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Слобожанського управління Головного управління ДПС у Харківській області ОСОБА_1 (унікальний ідентифікатор документа 8137b820-ffde-46d7-aa9e-fe7d81c0dc9c.

Так, згідно з п. 4.1 висновків Довідки від 23 вересня 2021 року: «За результататми повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, унікальний ідентифікатор документа 8137b820-ffde-46d7-aa9e-fe7d81c0dc9c, поданої ОСОБА_1 , заступником начальника відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Слобожанського управління Головного управління ДПС у Харківській області, встановлено, що суб`єкт декларування при складенні та поданні декларації зазначив недостовірні відомості, про що вказано у розділі 3.1 цієї Довідки, чим не дотримав вимоги п.п. 2, 10 ч. 1 ст. 46 Закону. Недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на суму 2 384 775,32 грн. (п.п. 1.1 1.5 розділу 3.1 цієї Довідки), що перевищує 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації. У діях суб`єкта декларування встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366-2 Кримінального кодексу України».

Крім того, у пункті 4.2 Висновків зазначено: «Суб`єкт декларування набув активи, а саме земельну ділянку (кадастровий номер :01:111:0028) та житловий будинок (реєстраційний номер 109), щодо яких різниця між їх вартістю і законними доходами суб`єкта декларування в розумінні п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону становить 2 370 682,32 грн., що у 500 і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого відповідним законом) на день набуття таких активів, але не перевищує межі, встановленої ст. 368-5 Кримінального кодексу України, що є ознакою необґрунтованості активу».

Не погоджуючись із такими висновками відповідача, викладеними у спірній довідці, позивач звернувся до суду із позовом за захистом порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що при заповненні щорічної декларації за 2020 рік, ОСОБА_1 діяла виключно до вимог чинного законодавства України, зокрема і з урахуванням вимог спеціального нормативного акту - Роз`яснення Національного агенства з питань запобігання корупції від 03 лютого 2021 року № 1, а тому висновки Довідки Управління з питань обов`язкових повних перевірок є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів враховує наступне.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14 жовтня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Пунктом 8 частини першої статті 11 Закон №1700-VIІ передбачено, що до повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно із положеннями статті 1 указаного Закону суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством (ч. 1 ст. 45 Закону № 1700-VII).

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 46 Закону №1700-VIII у декларації зазначаються відомості про: об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону №1700-VIII відображення доходів і видатків суб`єктів декларування здійснюється у грошовій одиниці України.

Вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, передбачених частиною першою цієї статті, зазначається у грошовій одиниці України на момент їх набуття у власність або останньої грошової оцінки.

Вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, що перебувають у володінні чи користуванні суб`єкта декларування, зазначається у випадку, якщо вона відома суб`єкту декларування або повинна була стати відомою внаслідок вчинення відповідного правочину.

За змістом частини першої статті 50 Закону №1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Вимоги Закону № 1700-VII передбачають декларування достовірних даних щодо вартості майна, які, за відсутності останньої грошової оцінки, зазначаються за договором купівлі-продажу у розмірі на дату придбання. Дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і реєстру прав власності на нерухоме майно не розкривають зміст про походження відомостей щодо вартості майна, а виходячи з фактичних обставин, у реєстрах відображена сааме балансова вартість квартири, щозастосовується до юридичної особи - забудовника, а не для покупця, як вартість придбання об`єкта нерухомості.

Процедура проведення Національним агентством повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування визначена Порядком № 26/21.

Згідно з положеннями підпункту 4 пункту 5 розділу ІІ Порядку №26/21 повна перевірка декларації передбачає звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку.

За правилами підпункту 2 пункту 6 розділу ІІ Порядку №26/21 під час повної перевірки декларації Національне агентство використовує документи та/або інформацію, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей, а також законності джерел отриманих доходів.

Виходячи з викладеного, інформація та документи отримані від суб`єкта декларування є інформацією, отриманою під час проведення повної перевірки декларації.

Достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації (пункт 13 розділу ІІ Порядку № 26/21).

Критерії недостовірності відомостей, відображених у декларації підлягають встановленню (дослідженню), виходячи з мотивів, що є обов`язковими для викладення у довідці Національного агентства, тобто тих мотивів, які слугували підставою прийняття рішення.

Порядок № 26/21 визначає процедуру проведення Національним агентством повної перевірки декларації.

За приписами абзацу 6 пункту 2 Порядку № 26/21 недостовірні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації відповідно до статті 46 Закону, які не відповідають дійсності або є неправдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема відомості, що відрізняються відвідомостей, які містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, індивідуально-правових актах, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації.

Так, відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі- Закон № 1700-VII) до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону відносяться, зокрема, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за встановленою формою була подана щорічна декларація за 2020 рік.

Надаючи оцінку доводам позивача, з яким погодився суду першої інстанції про те, що допущені позивачем при заповненні декларації за 2020 рік технічні та методологічні помилки були безпідставно кваліфіковані відповідачем як недостовірна інформація, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 2 Порядку № 26/21 достовірність задекларованих відомостей - відсутність розбіжностей між відомостями, зазначеними у декларації, та відомостями, які відповідають дійсності або є правдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема із правовстановлюючих документів, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, реєстрів, банків даних, інших інформаційно- телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, інших джерел інформації.

В свою чергу, недостовірні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації, які не відповідають дійсності або є неправдивими, що підтверджено Національним агентством підчас проведення повної перевірки декларації, зокрема відомості, що відрізняються від відомостей, які містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, індивідуально-правових актах, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації.

Відповідно до п. 13 розділу II Порядку 26/21, достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації.

Водночас, ні Порядок № 26/21, ні Закон не містить визначення «технічна помилка» та «методологічна помилка».

Разом з тим, Порядок № 26/21 зобов`язує Національне агентство зазначати у Довідці про всі виявлені факти зазначення недостовірних відомостей.

Таким чином, факт подання недостовірних відомостей в декларації ОСОБА_1 не залежить від того, чим це зумовлено, зокрема, технічними чи методологічними помилками. Національне агентство не аналізує встановлені факти на предмет наявності/відсутності умислу чи мети приховати певні дані, а лише констатує розбіжність між зазначеними в декларації даними та тими які відповідають дійсності.

Національне агентство при складанні Довідки не має обов`язку враховувати причини, наслідки та наявність умислу у діях суб`єкта декларування.

У п. 8 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.03.2016 № 3 (зі змінами) вказано, що після заповнення усіх необхідних полів форми документа суб`єкт декларування підписує документ шляхом накладання на нього особистого кваліфікованого електронного підпису.

Перед підписанням документа суб`єкт декларування підтверджує ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей та про надання згоди на обробку персональних даних шляхом проставлення відповідної відмітки в документі.

Таким чином, перед відправленням заповненої форми, суб`єкт декларування має відповідально відноситися до заповнення декларації та зобов`язаний перевірити коректність вказаних даних.

Національне агентство, на виконання покладених повноважень, проводить перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування шляхом співставлення задекларованих відомостей із відомостями наявними в офіційних джерелах інформації та за результатами такої перевірки складає довідку.

03.02.2021 Національним агентством опублікувало Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону стосовно заходів фінансового контролю від 03.02.2021 № 1 (далі - Роз`яснення № 1), які знаходяться у вільному доступі та які містять детальний виклад даних які мають бути відображені у кожному розділі декларації та мають на меті запобігти внесенню некоректних та недостовірних даних суб`єктами декларування.

Зазначені Роз`яснення № 1 відповідно до постанови Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 460/1601/19 підлягають врахуванню суб`єктами декларування під час заповнення ними декларацій.

По суті виявлених Національним агентством під час проведення повної перевірки порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо відомостей зазначених у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають дані щодо виду, характеристики майна,місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування.

За загальним правилом інформація про вартість об`єктів декларування повинна вказуватися на дату набуття права власності, володіння чи користування або відповідно до останньої грошової оцінки майна у грошовій одиниці України.

При зазначенні вартості об`єкта декларування суб`єкт декларування повинен керуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у нього або членів його сім`ї виникло право на цей об`єкт. Якщо у такому правовстановлюючому документі вказані відомості про ціну і вартість об`єкта за грошовою оцінкою, для цілей декларування доцільно вказувати вартість об`єкта за його грошовою оцінкою (п. 57 Роз`яснень № 1).

Матеріалами справи встановлено, що під час декларування, ОСОБА_1 зазначила відомості про вартість та власників нежитлової будівлі, реєстраційний номер - 48, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить суб`єкту декларування на праві спільної власності (частка у власності 62,5%), зазначивши в полях, що містять відомості про інших власників цього об`єкта, позначки «Член сім`ї не надав інформацію» та «Не відомо», а також обравши у полі «Вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою» позначку «Не відомо».

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений об`єкт нерухомості належить на праві власності суб`єкту декларування (частка у власності 62,5%), а також: ОСОБА_5 - частка у власності 12,5%; ОСОБА_6 - частка у власності 12,5%; ОСОБА_7 - частка у власності 12,5%.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна в розмірі 5/8 частин зазначеної нежитлової будівлі на підставі договору купівлі- продажу від 08.12.2014. Відповідно до зазначеного договору вартість набутої частки майна становить 8 034,00 грн.

Таким чином, зазначена вартість частки нерухомого майна мала бути відображена позивачем у декларації.

Також під час декларування, ОСОБА_1 зазначила відомості про вартість та власників нежитлової будівлі, реєстраційний номер - 48, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить суб`єкту декларування на праві спільної власності (частка у власності 62,5%), зазначивши в полях, що містять відомості про інших власників цього об`єкта, позначки «Член сім`ї не надав інформацію» та «Не відомо», а також обравши у полі «Вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою» позначку «Не відомо».

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений об`єкт нерухомості належить на праві власності суб`єкту декларування (частка у власності 62,5%), а також: ОСОБА_8 - частка у власності 12,5%; ОСОБА_6 - частка у власності 12,5%; ОСОБА_7 -частка у власності 12,5%.

Так, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна в розмірі 5/8 частин зазначеної нежитлової будівлі на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2014. Відповідно до зазначеного договору вартість набутої частки майна становить 6 059,00 грн.

Отже, зазначена вартість часток нерухомого майна мала бути відображена позивачем у декларації.

У наданих письмових поясненнях суб`єкт декларування вказала, що зазначені у пп. 2.1.1 та 2.1.2 об`єкти нерухомого майна придбані нею в період до призначення на державну службу та не проводилися заходи щодо проведення експертної оцінки.

Разом з тим, надані пояснення не спростовують виявлених порушень, оскільки, як вже вказувалося, зазначена нерухомість придбана ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі- продажу, які чітко визначають вартість майна, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону має зазначатися у декларації.

Водночас, Законом не передбачено розмежування щодо зазначення чи не зазначення в декларації відомостей про об`єкти нерухомого майна в залежності від періоду набуття права власності на них (до чи під час виконання функцій держави або місцевого самоврядування).

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вказаних пояснень, оскільки ч.1 ст. 46 Закону вимагає зазначити про всі об`єкти нерухомого майна, які належать суб`єкту декларування на праві власності чи на підставі іншого майнового права.

Також позивач зазначила відомості про вартість земельної ділянки площею 1892 кв. м, кадастровий номер :01:111:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить суб`єкту декларування на праві власності, обравши у полі «Вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою» позначку «Не відомо».

Під час перевірки встановлено, що вартість цієї земельної ділянки становить 683 882,32 грн, що підтверджується копіями звіту про експертну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки (дата оцінки - 23.10.2020), виданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , а також договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.10.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 1029, на підставі якого суб`єкт декларування набув право власності на цей об`єкт нерухомості.

Таким чином недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 683 882,32 грн.

Крім того, про заповненні декларації позивач зазначила відомості про вартість житлового будинку площею 187,7 кв. м, реєстраційний номер 109, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить суб`єкту декларування на праві власності з 02.11.2020, обравши у полі «Вартість на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою» позначку «Не відомо».

Під час перевірки встановлено, що вартість цього об`єкта нерухомості становить 1686 800,00 грн, що підтверджується копіями звіту про експертну грошову оцінку зазначеного житлового будинку (дата оцінки - 19.10.2020), виданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 , а також договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.10.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 1036, на підставі якого суб`єкт декларування набув право власності на цей об`єкт нерухомості.

Таким чином недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 1 686 800,00 грн.

Щодо вказаних у пп. 2.1.3 та 2.1.4 об`єктів нерухомості ОСОБА_1 надала письмові пояснення у відповідь на запит Національного агентства. Позивач пояснила, що вказані об`єкти не було придбано за грошові кошти, вони були об`єктами договорів іпотеки, умови якого не виконані іпотекодавцем.

Водночас, у позовній заяві позивач вказує, що при декларуванні зазначених об`єктів нерухомого майна, вона керувалась п. 60 Роз`яснень № 1, відповідно до якого якщо спадщина /дарунок оподатковується за нульовою ставкою та оцінка успадкованого/подарованого майна не проводилася, то при заповненні відповідного поля декларації про вартість майна слід обрати позначку «Не застосовується».

Так, ОСОБА_1 вважає, що вказані об`єкти нерухомості вона отримала «в дар», а відтак правомірно не вказала у декларації їх вартість.

Водночас, договір дарування та довір іпотеки є відмінними правочинами, п. 60 Роз`яснень № 1 стосується виключно об`єктів які отримані на підставі договору дарування.

Таким чином, ОСОБА_1 безпідставно ототожнила правочини з укладення договору дарування та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування на праві приватної власності, незалежно від того на підставі якого правочину таке право виникло.

Як вже вказувалося вище, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:111:0028 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 у ОСОБА_1 виникло на підставі Договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.10.2020 № 1029 та 02.11.2020 № 1036 відповідно.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Тобто, проведення оцінки суб`єктом оціночної діяльності є імперативною вимогою відповідно до законодавства.

Так, вказані Договори про задоволення вимог іпотекодержателя містять вартість відповідних предметів іпотеки.

Отже, твердження ОСОБА_1 , що нею не проводилась експертна оцінка майна, зазначеного у розділах 3 «Об`єкти нерухомості» та вона не була обізнана про наявність звітів щодо встановлення ринкової вартості такого майна та документів, що засвідчують його вартість не відповідає дійсності.

Щодо не зазначення суб`єктом декларування відомостей про земельну ділянку площею 1395 кв. м, кадастровий номер :01:099:0204, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час перевірки встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості - житловий будинок площею 187,7 кв. м, реєстраційний номер 109, який належить суб`єкту декларування, на праві власності, що підтверджується копіями іпотечного договору від 22.05.2020, зареєстрованого в реєстрі за №496, а також договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.10.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 1036, на підставі якого суб`єкт декларування 02.11.2020 набув право власності на цей об`єкт нерухомості.

Позивачем надано пояснення, які не спростовують зазначення недостовірних відомостей, вказавши, що зазначена ділянка перебуває у комунальній власності.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Так, керуючись п. 77 Роз`яснень № 1 за загальним правилом, у разі декларування відомостей про будинок, декларуванню підлягають відомості про земельну ділянку, на якій він розташований, як невід`ємні об`єкти.

Щодо не зазначення суб`єктом декларування відомостей про квартиру, реєстраційний номер АДРЕСА_5 , яка належить позивачу на праві користування, яке виникло у зв`язку із зареєстрованим місцем проживання за вказаною адресою, відомості про що зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування » декларації, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час перевірки встановлено, що зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_11 , що підтверджується інформацією з Реєстру речових прав власності на нерухоме майно та письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Так, у письмових поясненнях та позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що не користувалася вказаною квартирою у звітному періоді, а тому не мала зазначати її у декларації. Водночас, наведене не спростовує факту внесення недостовірних відомостей.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Для реєстрації особа подає органу реєстрації, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, адреса якого зазначається під час реєстрації (ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»),

Тобто у зв`язку із реєстрацією місця проживання у суб`єкта декларування виникає право користування об`єктом нерухомості.

Отже відомості про об`єкти нерухомості, які є зареєстрованим місцем проживання суб`єкта декларування або членів його сім`ї, необхідно зазначати у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, навіть якщо особа фактично там не проживає. Вказане узгоджується з п. 73 Роз`яснень № 1.

Щодо відомостей зазначених у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації, колегія суддів встановила наступне.

Суб`єкт декларування зазначила відомості про вартість автомобіля легкового VOLKSWAGEN TOUAREG 2013року випуску, VIN-код - НОМЕР_2 , який належать суб`єкту декларування на праві власності, дата набуття права - 15.11.2013, обравши у полі «Вартість на дату набуття у власність, володіння чи користування або за останньою грошовою оцінкою» позначку «Не застосовується».

З приводу вказаного вище, ОСОБА_1 надано пояснення, в яких остання зазначила, що автомобіль придбано до призначення суб`єкта декларування на посаду державної служби.

Під час перевірки встановлено, що підставою державної реєстрації зазначеного автомобіля є довідка-рахунок, а отже, право власності на автомобіль набуто суб`єктом декларування в результаті його придбання, що підтверджується інформацією Головного сервісного центру МВС. Водночас документи, які стали підставою державної реєстрації транспортного засобу Головного сервісного центру МВС, не надано у зв`язку із закінченням термінів їх зберігання.

З приводу зазначення позивачем відомостей про вартість автомобіля легкового VOLKSWAGEN TOUAREG 2013 року випуску, VIN-код - НОМЕР_3 , який належать суб`єкту декларування на праві власності, дата набуття права - 17.02.2016, обравши у полі «Вартість на дату набуття у власність, володіння чи користування або за останньою грошовою оцінкою» позначку «Не застосовується», колегією суддів встановлено наступне.

З приводу вказаного вище, ОСОБА_1 надано пояснення, в яких остання зазначила, що автомобіль придбано до призначення суб`єкта декларування на посаду державної служби.

Під час перевірки встановлено, що підставою державної реєстрації зазначеного автомобіля є договір купівлі-продажу, а отже, право власності на автомобіль набуто суб`єктом декларування в результаті його придбання, що підтверджується інформацією Головного сервісного центру МВС. Водночас документи, які стали підставою державної реєстрації транспортного засобу Головного сервісного центру МВС не надано у зв`язку із закінченням термінів їх зберігання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VIII, у декларації зазначаються дані про цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають, зокрема, дані щодо виду майна, характеристики майна, дату набуття його у власність, володіння або користування, вартість майна на дату його набуття у власність, володіння або користування; дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості.

Водночас, Законом №1700-VIII не передбачено розмежування щодо зазначення чи не зазначення транспортних засобів в декларації залежно від періоду набуття права власності на них (до чи під час виконання функцій держави або місцевого самоврядування).

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була відобразити у декларації усі відомості про транспортні засоби, що належать їй на праві власності.

Щодо відомостей зазначених у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» , колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 у декларації не зазначено відомостей про правочини у виді укладання договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.11.2020 № 1036 та від 29.10.2020 № 1029, на підставі яких у суб`єкта декларування виникло право власності на житловий будинок площею 187,7 кв. м, реєстраційний номер 109, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку площею 0,1892 га з кадастровим номером :01:111:0028 що підтверджується копіями зазначених договорів про задоволення вимог іпотекодержателя.

В обґрунтування таких дій позивач вказує, що зазначені об`єкти відображені у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, а тому вона не мала відображати дані правочини у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування». Однак, надані пояснення не спростовують порушення.

Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються видатки, а також будь-які інші правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини першої цієї статті. Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб`єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, укладення договорів про задоволення вимог іпотекодержателя є правочином що спрямований на набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, а тому має відображатися у розділі 14 декларації.

Керуючись п. 160 Роз`яснень Національного агентства від 03.02.2021 № 1, якщо правочин, вчинений у звітному періоді, не спричинив видатку, але на його підставі у суб`єкта декларування виникло або припинилося право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, чи виникло фінансове зобов`язання, такий правочин відображається у блоці полів «Інформація щодо іншого правочину».

Також, під час проведення повної перевірки відповідачем встановлено, що суб`єкт декларування набув активи, а саме земельну ділянку (кадастровий номер :01:111:0028) та житловий будинок (реєстраційний номер 109), щодо яких різниця між їх вартістю і законними доходами суб`єкта декларування в розумінні пп. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону становить 2 370 682,32 грн, що у 500 і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого відповідним законом) на день набуття таких активів, але не перевищує межі, встановленої ст. 3685 Кримінального кодексу України, що є ознакою необґрунтованості активу, про що зазначено у довідці.

Суд першої інстанції відхилив висновки Національного агентства, як такі, що не відповідають фактичним обставинам, з огляду на те, що ОСОБА_1 у письмових поясненнях вказувала на те, що таке нерухоме майно вона отримана безоплатно, на підставі договору позики, в якому вона виступала лише як уповноважена особа.

Так, згідно пояснень позивача, "...... рідна мати позивачки ОСОБА_3 надала в позику грошові кошти громадянину ОСОБА_2 в сумі 5 358 000,00 грн., однак позичальник не зміг виконати зобов`язань за договором позики грошових коштів від 21 травня 2020року, у зв`язку з чим за умовами п. 19 договору передав належне йому майно у власність уповноваженої особи ОСОБА_1 ."

Між тим, суд першої інстанції приймаючи пояснення позивача без їх перевірки, зробив безпідставні висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, що підтверджується положеннями нотаріально посвідчених договорів, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), а також положеннями Закону України «Про іпотеку» та нормами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Так, факт укладення договору позики в сумі 5 358 000,00 грн. саме між ОСОБА_1 (а не її матір`ю) та ОСОБА_2 підтверджується наступним.

За змістом п. 1 нотаріально посвідчених іпотечних договорів від 22.05.2020, укладених між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, які надалі у вказаних договорах разом іменуються Сторони, визначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця за договором позики від 21.05.2020 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем у простій письмовій формі (надалі - Зобов`язання), іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателя нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 нотаріально посвідчених іпотечних договорів від 22.05.2020, умови основного зобов`язання викладені у договорі позики від 21.05.2020, укладеному сторонами у простій письмовій формі: сума - 5 358 000 грн. (п`ять мільйонів триста п`ятдесят вісім тисяч) гривень, що на момент підписання цього договору еквівалентно 200 000 (двісті тисяч) доларам США; строк виконання - друге червня дві тисячі двадцятого року. Іпотека діє до повного виконання зобов`язання іпотекодавцем за договором позики від 21.05.2020 року.

Водночас, на момент перевірки у відповідача виник об`єктивний сумнів у реальності договору позики, нібито укладеного між матір`ю Позивача та ОСОБА_2 , на який посилається ОСОБА_1 у своїх поясненнях та позовній заяві, оскільки, у нотаріально посвідчених договорах іпотеки зазначено, що договір позики укладено між іпотекодержателем, ким виступає саме ОСОБА_1 та іпотекодавцем - ОСОБА_2 .

У п.п. 3, 9 договорів про задоволення вимоги іпотекодержателя від 02.11.2020, укладених між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, містять аналогічні положення, що іпотечний договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язання за договором позики від 21.05.2020 року, укладеному сторонами у простій письмовій формі сума - 5 358 000 грн. (п`ять мільйонів триста п`ятдесят вісім тисяч) гривень.

Так, відповідно до до пп. 1-4 глави 6 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус зобов`язаний: установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії; дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усвідомлювали значення п. 1 іпотечних договорів від 22.05.2020, а саме значення виразу «зобов`язання, що виникло у іпотекодавця за договором позики від 21.05.2020 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем» та усвідомлювали що під іпотекодержателем розуміється ОСОБА_1 , а під іпотекодавцем - ОСОБА_2 .

Отже, відповідно до умов зазначених вище договорів однозначно вбачається, що саме між сторонами, іпотекодержателем - ОСОБА_1 та іпотекодавцем - ОСОБА_2 укладено договір позики, а не з матір`ю суб`єкта декларування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того у зазначених нотаріально посвідчених договорах відсутні будь-які примітки чи застереження щодо того, що ОСОБА_1 не є позикодавцем (кредитором), а лише його представником (уповноваженою особою позикодавця).

Окрім зазначеного, відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у період з 01.01.1998 по 30.06.2020 загальна сума доходів, отриманих матір`ю суб`єкта декларування ОСОБА_3 становить 68 706,06 грн, та отриманих батьком суб`єкта декларування ОСОБА_12 - 135 307,60 гривні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Національне агентство на підтвердження викладених у оскаржуваній Довідці висновків долучено до матеріалів справи постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 991/2396/22 за позовом Спеціалізованої корупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Так, у вказаній постанові Касаційний цивільний суд підтвердив факт набуття ОСОБА_13 необґрунтованих активів, а також вказав, що мати останньої - ОСОБА_3 не могла бути позикодавцем в сумі 5 358 000,00 грн за договором позики від 21.05.2020.

Відповідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що оспорювані позивачем абзаци 1, 2 пункту 4.1 розділу IV «Висновки» Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції № 588/21 від 23 вересня 2021 року, є обґрунтованим та прийнятий правомірно і підстави для їх скасування відсутні.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового про відмову в задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 520/25012/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування висновку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 12.04.24.