Справа № 580/12554/23
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року справа № 580/12554/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Проценко розглянув за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/12554/23 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА /ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

27.12.2023 вх.58649/23 позивач у позовній заяві просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 22.12.2023, оформлене листом вих. №1789/5, за результатом розгляду заяви від 19.11.2023 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у сумі 2481 грн за період з 12.03.2022 до 18.10.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 , а також індексацію грошового забезпечення за період з 12.03.2022 до 18.10.2022 з урахуванням 2481 грн та виплачених коштів.

08.01.2024 вх.1084/24 ОСОБА_1 на усунення недоліків надав документ стосовно себе як позивача.

19.01.2024 вх.3548/24 позивач надав копію витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 від 18.10.2022 №228 по стройовій частині (увільнений наказом №396 для подальшого проходження служби) для обгрунтування звільнення від сплати судового збору.

24.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив загальне провадження в режимі відеоконференції для позивача, яке 08.04.2024 розпочате, проте з урахуванням клопотання позивача з причин оголошеної тривоги під час засідання та з міркувань безпеки, суд ухвалив перейти у письмове провадження.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що відповідно до абзацу першого ч.4 ст.9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюється КМУ. Додатки 1 та 14 до Постанови КМУ №704 містять примітки, що застосовуються у зв`язку з нормою права. Згідно з п.4 постанови №704 визначено, що розмір посадового окладу та окладу за військовим званням визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12,13, 14. Постановою суду у справі №826/6453/18 ЄДРСР 87361222 визнаний протиправним та скасований п.6 Постанови №103, тому з 29.01.2020 діє редакція п.4 Постанови №704 (шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року) до зазначених змін - не на 01 січня 2018 року. Позивач стверджує про протиправне втручання відповідача у приватні інтереси на своєчасне і повне отримання грошового забезпеченн у розумінні майна.

20.02.2024 вх.9069/24 у відповіді на відзив позивач зазначив про не врахування відповідачем на виконання ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновків Верховного Суду у справах №400/6214/21 ЄДРСР 106840645, №380/18850/21 ЄДРСР 109259380, №420/6572/22 ЄДРСР 109601252, №380/22021/21 ЄДРСР 111036420, №380/19539/21 ЄДРСР 111078262, №380/13603/21 ЄДРСР 111568941, №380/17402/21 ЄДРСР 11629775, №120/965/22-а ЄДРСР 114940503. До спірних правовідносин з 29.01.2020 (набрання чинності поставнови Шостого ААС у справі №826/6453/18) необхідно застосовувати Постанову №704 в редакції до 24.02.2018, що була чинною до набрання законної сили постановою КМУ №103. Аргументи відповідача про необхідність встановлення КМУ розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням після набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції 29.01.2020 у справі №826/6453/18 спростовуються висновками ВС у зазначених справах.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позов не визнав. 19.02.2024 вх. №8631/24 надав до суду відзив на позовну заяву без додатків, де зазначив, у період з 12.03.2022 до 18.10.2022 позивачеві повністю виплачене належне грошове забезпечення по дату виключення зі списків з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з п.4 постанови КМУ №704, встановленого на 01.01.2018 та врахування тарифних коефіцієнтів згідно з додатками 1, 12, 13, 14. З твердженням позивача відповідач не погодився, позаяк п.4 не змінився - КМУ змін інших не вносив, немає підстав застосовувати інший механізм відповідно до абз.першого ч.4 ст.9 Закону №2011. Відповідач як розпорядник бюджетних коштів згідно з п.47 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України у силу ч.1 ст.48 позбавлений можливості брати зобов`язання поза межами бюджетних асигнувань. З дня набрання сили 29.01.2022 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду позивач не забезпечений фінансуванням для обчислення грошового забезпечення з окладу за військовим званням та посадовим окладом за прожитковим мінімумом у сумі 2481 грн.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, сторони визнають, що ОСОБА_1 у період 12.03.2022 до 18.10.2022 є військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації - проходив у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді офіцера юридичної служби у військовому званні «капітан юстиції» (наказ від 12.03.2022 №2, наказ від 18.10.2022 №228).

Відповідно до довідки від 09.11.2023 №1493/5 за період 12.03.2022 до 18.10.2022 до окладу за військовим званням та посадового окладу (17 тарифний розряд) застосований прожитковий мінімум у сумі 1762 грн та відповідно тарифні коефіцієнти - 0.72 та 2.32.

Відповідно до заяви від 19.11.2023 позивач просив відповідача (ідентифікатор 831 - вручене 13.12.2023) перерахувати та виплатити грошове забезпечення, а також індексацію грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у сумі 2481 грн за період з 12.03.2022 до 18.10.2022.

22.12.2023 відповідач у листі №1789/5 повідомив, що вимоги заяви не можуть бути задоволені - відповідач не може брати зобов`язання поза бюджетними асигнуваннями.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст.9 Закону №2011). Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст.9 Закону №2011). У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України грошове забезпечення виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації (ч.6 ст.9 Закону №2011).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078). На особливості правового регулювання проведення індексації Верховний Суд звертав увагу військових частин у постановах від 19 травня 2022 року у справі №200/3859/21 104400987, від 16 серпня 2023 року у справі №440/5333/21 ЄДРСР 112850668.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України). Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 визнано необґрунтованими покликання відповідача - бюджетної установи на те, що в затвердженому кошторисі на 2022 рік видатки на виплату додаткової винагороди не передбачались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити виплату, позаяк гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету. Верховний Суд України вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення виплат (постанови від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Верховний Суд у справі № 400/6214/21 ЄДРСР 106840645 щодо періоду з 29 січня 2020 року до 06 листопада 2020 року зазначив: п.25 - висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 вересня 2021 року у справі № 480/5496/20 до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів; п.26 - через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік); п.27 - встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, що враховується як складова під час визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Верховний Суд, з покликанням на частину четверту статті 245 КАС України, враховуючи пункт 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», а також сформовану судову практику, дійшов висновку, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення порушеного права особи і вправі обрати найбільш ефективний захисту такого права, який відповідає характеру порушення з урахуванням обставин конкретної справи, однак, перебирання непритаманних суду повноважень суб?єкта владних повноважень неможливе за відсутності всіх умов, необхідних для втручання у дискреційні повноваження відповідного суб?єкта. Рішення, яке приймається суб?єктом владних повноважень у межах його дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає всім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).

Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі №826/2426/16 (ЄДРСР 83104634) зазначив, що листи - це службова кореспонденція, вони можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Під обчисленням варто розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення (постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18, від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19).

Суд доходить висновку, що вимога про індексацію грошового забезпечення за період з 12.03.2022 до 18.10.2022 з урахуванням 2481 грн є необгрунтованою (за відсутності розрахунків та таблиці деструктивних відхилень) і передчасною (не визначений на час звернення до суду з адміністративним позовом посадовий оклад військовослужбовця шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 у сумі 2481 грн), тому у цій частині належить відмовити.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Позивач зазначив, що постановою суду у справі №826/6453/18 ЄДРСР 87361222 визнаний протиправним та скасований п.6 Постанови №103, проте протиправність нормативно-правового акта має наслідком відповідно до п.1 ч.1 ст.5 КАС України визнання нечинним (не є актом індивідуальної дії, оскільки містить загальнообов`язкові правила поведінки, та не передбачає індивідуалізовані приписи щодо виконання конкретним юридичним і фізичним особам, так як регулює певний вид суспільних відносин).

Законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів ст.58 Конституції України.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2008 року у справі № 21-1169во08 зазначив: норми права, що зазнавали змін, мають застосовуватися виключно у межах дії кожної з їх редакцій і не можуть бути застосовані за аналогією права.

Верховний Суд у справі № 340/507/22 від 10.01.2023 (п.45) зазначив: суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, що не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (п.23 постанови від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19 ЄДРСР 88150172 така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 18.03.2019 у справі №910/5244/18, від 20.03.2019 у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 у справі №910/5105/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18).

Цінність і значення має саме висновок Верховного Суду про те, як варто застосовувати певні норми, а не висновок про результат застосування певних норм до конкретних обставин справи. Результат правозастосування не можна перенести на інші справи так, щоб вони були частиною права. Від такого другого типу висновку, тобто висновку про результат застосування норми у певній справі (наприклад про існування підстав для задоволення позову), не можна відступити в іншій справі, не здійснивши при цьому фактичного перегляду результатів першої справи і не порушивши при цьому принципу res judicata ( ОСОБА_2 . Висновки Верховного Суду: формула висновку, його обов`язковість та механізм відступу / http://www.lsej.org.ua/8_2023/46.pdf).

Суд за результатом аналізу скасованого рішення (суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог) після перегляду 28.03.2024 справи № 580/7682/23 ЄДРСР 117982578 у подібних правовідносинах до військової частини (охоплює період 2022 року) враховує, що відповідач, застосовуючи під час обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 01.01.2020 до 06.10.2022 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно. Вказана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21, від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21.

Дотримання вимог статті 242 КАС України та ухвалення обґрунтованого судового рішення (рішення, яке містить достатні мотиви) забезпечує реалізацію засадничих принципів правосуддя.

Верховний Суд у справі №640/16224/19 (провадження №К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідач не ухвалював індивідуального акта, проте допустив протиправну бездіяльність під час розгляду заяви ОСОБА_1 у контексті дотримання принципів належного врядування, немотивовано не врахував висновки Верховного Суду у п.25 постанови у справі № 400/6214/21 ЄДРСР 106840645, не довів належними доказами необгрунтовану відмову, тому суд доходить висновку про допущену Військовою частиною НОМЕР_2 протиправну бездіяльність (шляхом втручання у право позивача на повагу мирно володіти майном у частині легітимних очікувань за сформованих позицій ВС у справах №400/6214/21, №380/18850/21, №420/6572/22, №380/22021/21, №380/19539/21, №380/13603/21, №380/17402/21, №120/965/22-а) та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.03.2022 до 18.10.2022 із визначенням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовця шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 у сумі 2481 грн з урахуванням здійснених утримань податків і зборів, установлених законодавством, та виплачених коштів.

За результатом вирішення спору позовні вимоги належать до часткового задоволення.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно із ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. Позивач покликається на п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у звільненні від сплати судового збору, стверджує: вимоги пов`язані з виконанням військового обов`язку. Позивач ОСОБА_1 надав копію посвідчення серії НОМЕР_4 .

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у не нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.03.2022 до 18.10.2022 із визначенням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовця шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 у сумі 2481 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.03.2022 до 18.10.2022 із визначенням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовця шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 у сумі 2481 грн з урахуванням здійснених утримань податків і зборів, установлених законодавством, та виплачених коштів.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Рішення суду складене 15.04.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА