Справа № 420/7984/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7984/24
УХВАЛА

15 квітня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових вимог, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС), в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС №Ф-11054-51-У від 08.09.2021 на суму 2200 грн та вимогу №Ф-11054-51-У від 08.09.2021 на суму 35588,74 грн; - зобов`язати ГУ ДПС здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у неї - ОСОБА_1 , боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.

Ухвалою суду від 18.03.2024 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Залишаючи позов без руху, суд враховував наступне.

Згідно з ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19, відповідно до якої згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону №2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Між тим, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 07.06.2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Однак у позові позивачка не викладає обставин щодо: 1) податкових періодів, за які їй нарахована заборгованість зі сплати ЄСВ; 2) здійснення нею підприємницької діяльності та отримання прибутку у податкові періоди, за які їй нарахована заборгованість зі сплати ЄСВ; 3)здійснення встановлених законодавством заходів щодо припинення підприємницької діяльності.

Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, якій не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою суду від 18.03.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

До суду від представника позивачки адвоката Фещенко М.Л. на виконання ухвали суду надійшла заява, у якій викладено пояснення щодо недоліків позовної заяви.

Зокрема у заяві зазначено, що суд помилково дійшов висновку про необхідність подання позивачкою додаткової інформації та доказів на підставі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19.

Проте суд на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховує, що у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, від 23 січня 2020 року у справі № 480/4656/18, від 18 березня 2020 року у справі № 140/1777/19, від 02 квітня 2020 року у справі № 140/2475/19, від 27 січня 2022 року у справі № 540/1747/19 Верховний Суд висловлював правову позицію, що необхідними умовами для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У випадку якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

У поданому позові позивачка наголошує, що вона є найманим працівником з 2016 року. В заяві про усунення недоліків позову представник позивача стверджує, що позивачка була застрахованою особою та працювала на підприємстві Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у період з 2017 по 2020 р.р.

Проте позивачка не надає жодного доказу на підтвердження обґрунтування позовних вимог, що оскаржувані податкові вимоги №Ф-11054-51-У від 08.09.2021 та №Ф-11054-51-У від 08.09.2021 складені саме відносно податкового періоду, під час якого за ОСОБА_1 сплачено ЄСВ роботодавцями.

При цьому, відомості щодо податкових періодів, за які позивачці нараховано заборгованість є вирішальним для надання судом оцінки доводам позивачки про протиправність вказаних індивідуальних актів. Будь-яких інших обґрунтувань у змісті позову не викладено.

Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості належать до основних засад судочинства. Змагальність передбачає наявність сторін з різними інтересами, а тому реалізується лише у провадженні, де є сторони.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін полягає у процесі доведення сторонами перед судом своєї позиції у справі (вимог та заперечень). Змагальність реалізується передусім через доказування, тобто підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються для обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказами. Адже саме сторонам найкраще відомі обставини у справі, саме вони найкраще знають, якими доказами ці обставини можна підтвердити.

ОСОБА_1 , яка наділена відповідним статусом позивача, зобов`язана відповідно до ч.4 ст.161 КАС України надати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Суд вважає необхідним продовжити позивачці строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів в обґрунтування позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових вимог, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху, продовживши строк на усунення недоліків позову.

Повідомити позивача про необхідність в десятиденний строк з дня отримання ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде повернутий позивачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Е.В. Катаєва