Справа № 280/8481/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8481/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.)

в адміністративній справі №280/8481/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 11.10.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-2), в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії за віком від 09.08.2023 №31;

-зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.08.2023 із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.04.1996 по 15.09.2001 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Також просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.08.2023 №31 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Позивачка вважає таке рішення протиправним та таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки вважає, що у відповідача не було підстав для не врахування до його страхового стажу періодів роботи з 01.04.1996 по 15.09.2001 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 з огляду на припинення 01.01.2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки у період роботи позивача в російській федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому, позивач зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 09.08.2023 №31.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.04.1996 по 15.09.2001 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.08.2023.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1500грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що період роботи позивачки (не зарахований відповідачем-1) з 01.04.1996 по 15.09.2001 є повністю підтвердженим, та підлягає зарахуванню до страхового стажу. Таким чином, оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.08.2023 №31 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу визначення пенсійного органу, який має здійснювати повторний розгляд заяви про призначення пенсії, то суд першої інстанції вказав, що заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення від 09.08.2023 №31. Отже, саме відповідач-1 у цьому спорі є органом, що розглядає заяву про призначення пенсії та призначає її, в зв`язку з чим вимога позивачки про зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.08.2023 із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.04.1996 по 15.09.2001, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідачем-1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не має повноважень на здійснення будь - яких інших перерахунків позивачу, у тому числі за рішенням суду, оскільки позивачка не перебуває на обліку у нього та проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Зауважує, що місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Оскільки відповідач-1 був уповноважений на розгляд конкретної заяви позивачки від 01.08.2023, то територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений по розгляду питання щодо призначення пенсії в даному випадку може бути визначено лише Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Стосовно витрат на правничу допомогу, то суд першої інстанції вказав, що зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики Верховного Суду зі спірного питання, витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000грн. є неспівмірними з обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим підлягають зменшенню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 1500грн.

В частині відмови у задоволенні позову та в частині відшкодування витрат на правничу допомогу рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Позивачкою та Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві подано відзиви на апеляційну скаргу.

У відзиві позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також матеріали справи містять відзив на апеляційну скаргу, що поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві 07.03.2024, в якому вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не було стороною у справі під час розгляду справи у судді першої інстанції. Відповідно до Ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 02.11.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Проте, при написанні апеляційної скарги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, було помилково зазначено, що «Позивачка проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві» та визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як співвідповідача у справі. Проте, місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2023 позивачка звернулась до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.08.2023 №31 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років (а.с.22).

У рішенні пенсійного органу зазначено, що пенсійний вік визначений п.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 63 роки. Вік заявника 63 роки 11 місяців 14 днів. Необхідний страховий стаж - 20 років. Страховий стаж особи становить - 18 років 01 місяць 28 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки з 01.04.1996 по 15.09.2001, оскільки організація знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Додатково зазначено, що з 01.01.2023 припинено участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, до узгодження відповідного нормативно-правового акту відсутні підстави зарахування стажу роботи за вищезазначений період. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РФСР по 31.12.1991 рік. Позивачка вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

У розумінні абз.22 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років (ч.1 ст.26 ЗУ №1058-ІV).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, вирішуючи по суті існуючий спір суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що оскільки трудовий стаж набутий позивачкою на території російської федерації, то при визначені права на пенсійне забезпечення слід відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 №1058-IV застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період.

Водночас, дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №639 від 24.06.2023.

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла із такої годи. Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас, відповідно до п.2 ст.13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком.

Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії.

Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 року у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 року у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 року у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020 року у справі № 345/9/17.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

Матеріалами справи підтверджується, що на час набуття позивачкою трудового стажу у спірний період, вказана вище Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

З огляду на що, суд першої інстанції обґрунтовано піддав критиці доводи відповідача-1, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф лише по 31.12.1991.

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1 Інструкції №58).

Матеріалами справи підтверджується, що трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 , містить записи про спірний період роботи позивача на території рф (записи №№5,6), зокрема з 01.04.1996 по 15.09.2001 у «АООТ «Шахтостроительное управление №8»» на посаді «доставщика поверхності» (а.с.17-20).

Автентичність записів трудової книжки відповідачем-1 не оспорюється.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що період роботи позивачки (не зарахований відповідачем-1) з 01.04.1996 по 15.09.2001 є повністю підтвердженим, та підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.08.2023 №31 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визначення пенсійного органу, який має здійснювати повторний розгляд заяви про призначення пенсії.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У даному випадку заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області та за результатом її розгляду прийнято відповідачем-1 рішення від 09.08.2023 №31.

Отже, саме відповідач-1 у цьому спорі є органом, що розглядає заяву про призначення пенсії та призначає її, в зв`язку з чим суд першої інстанції правильно визначив, що вимога позивачки про зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.08.2023 із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.04.1996 по 15.09.2001, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачкою доведені обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Отже колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., відтак зазначена сума підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань територіального органу Пенсійного фонду України який прийняв протиправне рішення - ГУ ПФУ в Запорізькій області. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 10.04.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова