Справа № 480/2577/23
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 480/2577/23

адміністративне провадження № К/990/11782/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року справі № 480/2577/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 16 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення «сувора догана»;

- визнати протиправним та скасувати пункт 17 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати пункт 18 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині невиплати ОСОБА_1 , премії за січень 2023 року в повному обсязі;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням на користь ОСОБА_1 у розмірі невиплаченої премії за січень 2022 року та 20 % грошового забезпечення за лютий 2023 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 16 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Визнано протиправним та скасовано пункт 17 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600 грн.

Визнано протиправним та скасовано пункт 18 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року № 20 «Про результати службового розслідування» в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

Визнано протиправним та скасовано пункт 22 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 30 січня 2023 року №20 «Про результати службового розслідування» в частині невиплати ОСОБА_1 , премії за січень 2023 року в повному обсязі.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2024 року касаційну ІНФОРМАЦІЯ_1 повернуто скаржнику.

Скаржник повторно звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28 лютого 2020 року у справі №826/16420/18, від 18 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.000616 щодо пункту 8 розділу ІІІ, пункту 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Так, у справі № 826/16420/18 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що допущені окремі процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є такими, що мали вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани.

Предметом перегляду справи № 1.380.2019.000616 було звільнення позивача з військової служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про наявність в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення, внаслідок чого і обґрунтованості накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання та подальшого звільнення його з військової служби у запас. Верховним Судом вказано, що прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. При цьому під час вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Крім того, суд касаційної інстанції у постанові від 18.02.2021 у справі № 1.380.2019.000616 вказав, що надання пояснень військовослужбовцем є лише одним з джерел отримання інформації, необхідної для встановлення обставин в межах службового розслідування, однак відсутність таких не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Натомість у даній справі встановлено, що акт службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, складений без дослідження усіх обставин та без ретельного дослідження причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди. Суди виходили з того, що матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо збереження військового майна, що виразилось у нестачі.

У справах про які зазначає заявник, висновки суду зроблені за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а саме в зазначених справах надавалася оцінка іншим порушенням встановленим контролюючим органом в оскаржуваних висновках, тому посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними.

Отже, скаржником не доведено, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Також у касаційній скарзі містяться посилання скаржника на практику Верховного Суду викладену у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 05 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 03 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 01 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19, від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22, від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/19 та від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16.

Разом з тим, скаржник не зазначає норму матеріального права, яку неправильно застосовано судами, висновок щодо якої викладено Верховним Судом, не зазначає який саме висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові та застосований судом апеляційної інстанції, на його думку, неправильно, не указує в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування судами надмірного формалізму під час надання юридичної оцінки щодо правильності оформлення матеріалів за результатами проведення службових розслідувань представниками військових частин чи органів військового управління.

Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Формальне зазначення про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах без конкретизації норм права і позиції скаржника щодо того, як такі норми мають бути застосовані, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином підстави визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України для відкриття касаційного провадження у справі відсутні.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року справі № 480/2577/23 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Соколов