Справа № 500/64/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/64/24

12 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати рішення про відмову у призначенні пенсії №17 від 03.07.2023, видане Головним управлінням Пенсійного фонду України Львівської області протиправним та скасувати, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 26.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нею були надані медичні документи, які містять докази, що її дитина мала ознаки захворювання до досягнення шестирічного віку, тобто інвалідність настала до досягнення шестирічного віку, адже, хвороби/паталогії є вродженими. Позивач вказує, що з огляду на надані медичні документи, у хворого ОСОБА_2 ймовірно були покази для встановлення інвалідності до досягнення ним шестирічного віку. Відтак, позивач вважає, що рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії за віком на підставі пункту 3 частини 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що у спірному випадку підставою для відмови слугувало те, що в ЕПС відсутній документ підтверджуючий визнання особи з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку відповідно до п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058. Для визначення права на призначення пенсії необхідно представити висновок лікарсько-консультаційної комісії, який відповідає пункту 2.18 Порядку 22-1. Вважає, що для призначення пенсії на підставі Закону №1058 має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до досягнення дитиною шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За таких обставин, на переконання представника відповідача-1, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (розгляд заяви позивача від 26.06.2023 та прийняте рішення) є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а відтак, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії є безпідставними та необґрунтованими чинним законодавством, та такими, що не підлягають до задоволення.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Просить врахувати, що у разі, якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності). До того ж, вважає, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини-інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини, яка має статус "інваліда з дитинства" - "дитиною-інвалідом" до 6-ти річного віку. Тобто, зауважує, що вимога про підтвердження наявності медичних показань для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, до якої відносився син позивача. Звернув увагу суду на тому, що причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, якраз належним чином підтверджується Додатками до позовної заяви ОСОБА_1 виданими лікувально-профілактичними закладами, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на адресу суду надійшов документ "додаткові пояснення у справі", які суд розцінює як відзив на позовну заяву. Відповідач-2 заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю, навівши аналогічні доводи та міркування, що і представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Ухвалами суду від 05.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також, ухвалою суду від 05.03.2024 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області всі документи, які були подані ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії за віком від 26.06.2023.

Ухвалою суду від 12.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Також, ухвалою суду від 12.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи.

Судом встановлено, що 26.06.2023 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно принципу екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області

В подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №17 від 03.07.2023. Відповідач - 1 зазначив, що відповідно до пункту 3 частини першої ст. 115 Закону №1058, право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. Вік заявниці 50 років 04 місяці 01 день, страховий стаж становить 25 років 02 місяці 13 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Додатковий коментар: в ЕПС відсутній документ, підтверджуючий визнання особи з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку відповідно до п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для визначення права на призначення пенсії необхідно представити висновок лікарсько-консультативної комісії, який відповідає пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів. Згідно підтверджених документів, право на пенсійну виплату відсутнє. Після повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0212-8/28407 від 04.07.2023.

Також, як слідує з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №5922-6022/Д-02/8-1900/23 від 17.07.2023, за результатами розгляду долучених позивачем до заяви на призначення пенсії документів, у справі відсутні документи, котрі би підтвердили про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (відповідно до пункту 2.18 Порядку №22-1), відповідно для призначення позивачу дострокової пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку на даний час підстав немає. У даному листі відповідач також вказав, що у випадку представлення позивачем додаткових документів, що відповідають пункту 2.18 Порядку №22-1, питання про призначення пенсії можливо буде переглянути.

Не погоджуючись з відмовою відповідача-1 у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Підпунктом 6 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність.

Згідно пункту 2.17 Порядку № 22-1 при призначенні пенсій матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Пунктом 2.18 Порядку № 22-1 врегульовано, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 (справа №330/2181/16-а) підтримано позицію Верховного Суду України у постанові від 27.05.2014 (справа №21-133а14) та сформульовано наступний правовий висновок.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався у статті 2 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ), а також статті 1 Закону України від 06.10.2005 №2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно абзацу 3 статті 1 Закону № 2961-ІV дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Як наголосила Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові, що визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі № 875-ХІІ, ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» №2109-III. При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2099 № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Відтак, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до досягнення дитиною шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно частини 12 статті 7 Закону № 2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, визначено надання висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Відповідний висновок МСЕК дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-IV. Такий висновок передбачений пунктом 2.18 Порядку № 22-1.

Визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 13.12.2021 у справі № 336/2781/17-а (2а/336/294/17), від 18.01.2022 у справі № 448/1650/17, від 19.01.2022 у справі № 636/2618/17, від 18.07.2022 у справі № 448/1650/17.

Позивач для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства повинна була надати відповідачу висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Матеріалами справи стверджується, що позивачка звернулась з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фонду України, подавши такі документи: архівна довідка №Д-247 від 09.05.2023, диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 , виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0338685 від 11.11.2014, паспорт серії НОМЕР_2 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, довідку Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №238 від 08.05.2023, трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_3 , свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , додаток до диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 , заяву ОСОБА_1 про виплату пенсії або грошової допомоги від 09.05.2023, свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 08.08.1997, свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 від 10.06.1996.

Зокрема, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 10.06.1996.

Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0338685, ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), датованою 11.11.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності та вказано причину "інвалід з дитинства».

В подальшому, ОСОБА_2 09.11.2020 підтверджено ІІІ групу інвалідності (інвалід дитинства), що слідує з Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ.

З наведеного висновується, що сина позивача, вперше визнано інвалідом з дитинства після досягнення ним 18-річного віку.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що висновку лікарсько-консультативної комісії позивачем як до територіального органу Пенсійного фонду України, так і до суду, надано не було.

За встановлених обставин справи, відповідачами доведено, що позивач не має права на призначення їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства за п.3 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV.

Суд зауважує, що оскільки визначальним для призначення дострокової пенсії по досягненню 50-річного віку є саме час встановлення інвалідності дитини - до шестирічного віку, або ж наявність висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що така дитина мала дійсні медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення вказаного віку, відповідач - 1 правомірно відмовив позивачу в призначенні такої пенсії.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 12 квітня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів,79016 );

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.