Справа № 620/2285/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2285/24 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

за участю секретаря

судового засідання Сулім А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно з статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Куликівської селищної ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Куликівська селищна рада (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відділ/відповідач/апелянт) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, в якому просила:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 73203635 щодо накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. на позивача за невиконання рішення суду неправомірними;

- визнати протиправною постанову про накладення штрафу від 25 січня 2024 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 73203635;

- скасувати постанову про накладення штрафу від 25 січня 2024 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 73203635.

В обґрунтування позову вказував про відсутність у селищної ради, в період дії воєнного стану, повноважень для задоволення заяви ОСОБА_1 про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, судове рішення, яке підлягало виконанню, таке зобов`язання не передбачало, а тому відсутні підстави вважати, що рішення боржником не виконано.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. від 25 січня 2024 року у виконавчому провадженні ВП № 73203635.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Куликівської селищної ради судові витрати у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

В апеляційній скарзі відділ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що боржником вимоги виконавчого листа № 620/6113/21, виданого 02 жовтня 2023 року Чернігівським окружним адміністративним судом, виконано не було, а тому штраф накладено правомірно. Крім того, судом першої інстанції неправомірно стягнуто з відповідача судовий збір, оскільки статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено можливості розподілу судових витрат на користь суб`єкту владних повноважень.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

08 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції від відділу надійшла заява про розгляд справи без участі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відділу задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2023 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/6113/21 від 02 жовтня 2023 року про зобов`язання Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:002:0663, що розташована на території Дрімайлівської сільської ради (за межами населених пунктів) Куликівського району Чернігівської області.

02 листопада 2023 року державним виконавцем відділу відкрито виконавче провадження № 73203635.

15 листопада 2023 року до відділу від позивача надійшов лист № 03-09/2520 від 09 листопада 2023 року про те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року прийнято рішення від 29 червня 2022 року № 625 «Про відмову ОСОБА_1 у передачі земельної ділянки у власність», яким відмовлено ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0663, у зв`язку із забороною безоплатної передачі земель комунальної власності у приватну власність під час дії воєнного стану.

15 листопада 2023 року державний виконавець відділу склав акт та ухвалив постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 5 100,00 грн., у зв`язку з невиконанням рішення суду у повному обсязі без поважних причин у встановлений строк. Ця постанова позивачем не оскаржувалась.

17 січня 2024 року до відділу від позивача надійшов лист № 03-09/125 від 12 січня 2024 року, яким повторно повідомлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року прийнято рішення від 29 червня 2022 № 625 «Про відмову ОСОБА_1 у передачі земельної ділянки у власність».

25 січня 2024 року державним виконавцем відділу повторно проведено перевірку виконання рішення, складено акт та ухвалено постанову про накладення штрафу від 25 січня 2024 року ВП № 73203635 у розмірі 10 200,00 грн.

20 лютого 2024 року відділом направлено повідомлення до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про вчинення посадовими особами позивача кримінального правопорушення за статтею 382 Кримінального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про накладення штрафу від 25 січня 2024 року, позивач 09 лютого 2024 року звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов помилкового висновку про невиконання боржником рішення суду в повному обсязі. В межах покладених рішенням суду зобов`язань позивачем розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову, яке в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України є актом індивідуальної дії, та може бути оскаржене до суду з метою надання йому правової оцінки. В частині розподілу судових витрат зазначив, що оскільки спір вирішено на користь позивача, який в даних правовідносинах не виступає суб`єктом владних повноважень, сплачена сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок відповідача.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону України № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Частиною третьою статті 63 Закону № 1404 встановлено, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Частинами першою, другою статті 75 Закону № 1404 встановлено розміри штрафів та санкції, які накладаються виконавцем.

Аналіз вказаних норм свідчить, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19, які відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 620/6113/21, зокрема, зобов`язано Куликівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року про затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:002:0663, що розташована на території Дрімайлівської сільської ради (за межами населених пунктів) Куликівського району Чернігівської області».

Зі змісту постанови суду апеляційної інстанції видно, що предметом оскарження в межах цієї справи була бездіяльність у прийнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Встановлено, що по суті сільською радою не було розглянуто цю заяву. Тому, задовольняючи позовні вимоги, виходячи з дискреційних повноважень сільської ради приймати такі рішення та відсутності у суду таких повноважень, було зобов`язано розглянути та вирішити заяву, а не прийняти конкретне рішення на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, в межах покладених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 620/6113/21 зобов`язань, позивачем було виконано рішення суду шляхом розгляду та вирішення заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року і прийнято рішення від 29 червня 2022 року відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, а тому у відділу були відсутні підстави для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Щодо розподілу судового збору за результатами розгляду справи суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 463/6961/18, від 20 березня 2019 року у справі № 818/208/18.

У цій адміністративній справі спір виник щодо правомірності винесення постанови про накладення штрафу виконавчою службою. При цьому, саме відповідач виступає суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції у даному спорі, а позивач звернувся до суду не як суб`єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій, а як сторона виконавчого провадження, за захистом порушених прав.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 229, 272, 287, 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.