Справа № 540/5913/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 540/5913/21

Головуючий І інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 31.07.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області та Скадовського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.10.2021р. ОСОБА_2 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до УДМС України в Херсонській області та Скадовського РВ УДМС в Херсонській області, в якому просили суд:

- визнати протиправною відмову відповідача від 25.08.2021р. №6529-455/6529-21 в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України зразка 1994р., відповідно до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ);

- зобов`язати Скадовський РВ УДМС в Херсонській області оформити та видати їй паспорт громадянина України зразка 1994р. у формі паспортної книжечки, відповідно до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 28.07.2021р. уклала шлюб з ОСОБА_3 , та у зв`язку зі зміною прізвища звернулась до Скадовського РВ УДМС в Херсонській області із заявою про видачу їй паспорт громадянина України зразка 1994р. у формі паспортної книжечки. Однак, як зазначає позивач, відповідачем їй було протиправно та безпідставно відмовлено у видачі такого паспорта.

11.10.2021р. ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі.

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022р. №11/0/9-22, на підставі ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду - змінено та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справ - Одеський окружний адміністративний суд.

27.03.2023р. Одеський окружний адміністративний суд ухвалою прийняв дану справу до свого провадження.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року (ухваленим в порядку загального (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними дії Скадовського РВ УДМС в Херсонській області щодо відмови, викладеної у листі від 25.08.2021р. №6529-455/6529-21, у видачі ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ). Зобов`язати УДМС в Херсонській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положенням про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ). Стягнуто з УДМС в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 908 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 31.08.2023р. подали апеляційну скаргу, в якій зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2023р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою УДМС в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлена про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

28.09.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_5 (унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі - 304) та ОСОБА_3 28.07.2021р. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно з вказаним свідоцтвом визначено прізвище дружини « ОСОБА_6 ».

19.08.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Скадовського РВ УДМС в Херсонській області із письмовою заявою (довільної форми), в якій просила видати їй паспорт у формі книжечки замість діючого.

Однак, 25.08.2021р. Скадовський РВ УДМС в Херсонській області на вказану заяву позивачки надав відповідь (рішення) у формі листа №6529-455/6529-21, де, з посиланням на «Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України» (затв. наказом МВС України від 06.06.2019р. №456), зазначив, що за відсутності рішення суду правові підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки - відсутні.

Не погодившись із зазначеними вище діями (відмовою) відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій та рішення Скадовського РВ УДМС в Херсонській області.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази в межах вимог та доводів апеляційної скарги УДМС в Херсонській області, не може погодитися із наведеними висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. №2235-III, документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України», постановою Верховної ради України від 26.06.1992р. №2503-XII затверджено «Положення про паспорт громадянина України», згідно з п.п.2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення регламентовано, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, що встановлена МВС України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З 06.12.2012р. набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012р. №5492-VI, яким було визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону №5492-VI, суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру, оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними і знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина (ч.1 ст.4 Закону №5492-VI).

Як передбачено у ч.1 ст.10 Закону №5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

При цьому, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

За змістом п. «а» ч.1 ст.13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Слід звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016р. №1474-VIII (який набрав чинності з 01.10.2016р.), ст.13 Закону №5492-VI було доповнено ч.3: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».

Також, Законом №1474-VIII ч.2 ст.21 цього Закону викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Згідно з ч.ч.1, 2, 4 та 5 ст.14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту і обсягу інформації, що вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Кабінету Міністрів України п.7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №302 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), затверджено зразок бланка, технічного опису і «Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Відповідно до п.п.1-3 Порядку №302, паспорт громадянина України вважається документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (пп.1 п.6 Порядку №302).

Підпунктом 1 п.7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 вказаного Порядку закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась та здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане чітко узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у його постановах від 07.11.2018р. у справі №820/3327/16, від 29.11.2019р. у справі №260/1414/18 та від 10.12.2020р. у справі №240/575/20.

Фактично, суд першої інстанції, окрім того як встановив, що заява позивача від 19.08.2021р. за формою і змістом відповідає вимогам до заяви-анкети в розумінні наведених законодавчих вимог, дійшов висновків, що суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також наведене правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, дають підстави вважати, що дана справа відповідає ознакам зразкової справи №806/3265/17 (провадження №Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду раніше висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.

Колегія суддів вказує на помилковість таких висновків суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції враховує, що правова позиція відносно наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Так, у постанові від 15.08.2019р. у справі №0940/2105/18, Верховний Суд аналізував, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі №806/3265/17 за позовом особи до Коростенського РВ УДМС України в Житомирській області, УДМС України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги стосовно неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення цих правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала те, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - тобто у вигляді книжечки, та спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії РВ УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії РВ УДМС щодо відмови позивачу у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.п.21 та 22 ч.1 ст.4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги. Зразковою адміністративною справою, у свою чергу, вважається типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Таким чином, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Повертаючись до матеріалів даної справи, визначальними її особливостями, на підставі яких вона (справа) не може бути визначена як «типова» є, зокрема, наступне.

По-перше, позивач у справі №540/5913/21 звернулась до органу міграційної служби із заявою, в якій просила оформити і видати їй новий паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994р., замість паспорта, що підлягає обміну, у зв`язку зі зміною її прізвища. Фактично позивач звернулась із вимогою про обмін старого паспорта у зв`язку із зміною інформації, яка підлягала внесенню до паспорта.

По-друге, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач, звертаючись у минулому з оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (мається на увазі біометричного закордонного паспорту) вже надавала згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер її запису в Реєстрі - 304 вже був сформовано.

Так, унікальний номер запису в Реєстрі було присвоєно позивачці у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до заяви-анкети від 13.06.2022р. №7776257. Судом також було встановлено, що 17.06.2022р. позивач звернулася до Малиновського відділу у м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області з метою отримання адміністративної послуги з питань оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та, відповідно, вона надала згоду на обробку персональних даних, і позивачу присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі - 304 та взято відбитки пальців.

Разом з тим, у згаданій «зразковій» справі правовідносини фактично стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд 1-ї інстанції помилково відніс справу до «типової» щодо «зразкової» справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Відповідно, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на її небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки даний номер є незмінним та вже давно був присвоєний їй при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином, використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, фактично свідчить про те, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не буде порушувати права позивачки та в будь-якому разі це також не буде і втручанням у її приватне і сімейне життя.

З вказаного також варто дійти і висновку про відсутність порушень ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.

Колегія суддів також звертає увагу й на те, що Верховний Суд у справі №160/1/21 (постанова від 21.12.2022р.) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994р. (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд і в постанові від 08.06.2023р. у справі №380/5977/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у свіжих постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду 1-ї інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення її прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останньої.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 11.04.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко