Справа № 953/10043/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 р.Справа № 953/10043/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України, Департаменту патрульної поліції України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Лисиченко С.М., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, по справі № 953/10043/23

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №6 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кірсанова Максима Вячеславовича , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України , Департаменту патрульної поліції України

про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (надалі відповідач1, апелянт1, ДПП), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (надалі відповідач2, апелянт2, УПП), інспектора роти №6 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кірсанова Максима Вячеславовича (надалі відповідач3), у якій просив суд: визнати постанову серії ЕАТ №7906559 від 09.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, незаконною та скасувати її; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому КУпАП), закрити; стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2024 року по справі № 953/10043/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову серія ЕАТ №7906559 від 09.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.

Справу про притягнення ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП направлено на новий розгляд до УПП.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ДПП на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції УПП та ДПП подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник апелянтів стверджує, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм скасувавши постанову відповідача3, складену з численними помилками, які усунуті у спосіб подання відповідачем3 рапорту, а відсутність кваліфікації вчинених позивачем порушень, на думку апелянтів є необов`язковою у зв`язку з застосуванням відповідачем3 приписів ст. 36 КУпАП. Також вказав, що суд першої інстанції стягнув судовий збір з ДПП у неправильному розмірі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України)

Згідно ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Зі змісту спірної постанови серії ЕАТ №7906559 від 09.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2023 о 23:12:01 год. в м. Харкові по вул.Шевченка, 27, керував транспортним засобом «HYUNDAI SONATA», р.н. НОМЕР_1 , з номерним знаком, що не відповідає даному ТЗ, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні та без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким ТЗ, чим порушив пункт 2.1а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Правова кваліфікація адміністративного правопорушення частина 2 статті 126 КК України. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 3400,00 грн. До постанови додаються: бодікамера 467807, 475372 реєстру топ dash cam 70 mai.

Згідно з даними, які містяться у пункті 8,9 спірної постанови ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП та строк оскарження, відповідно до вимог статті 289 КУпАП, а також вручено копію постанови.

Відповідно до даних рапорту інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кірсанова М. від 09.10.2023, під час складання (винесення постанови) 09.10.2023 близько 22 год 55 хв ЕАТ №7906559 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, у графі особи, щодо якої розглядається справа, помилково вказав дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить вважати за вірне ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, у графі: час та місце скоєння адміністративної справи планшетний пристрій автоматично підтягнув час, а саме: 23:12, просить вважати правильним - 22 год 55 хв.

Згідно із даними Витягу з облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України», документ ВХМ238793 терміном дії з 30.06.2021 по 30.06.2051, категорії С з 20.06.2019, виданий водію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ТСЦ 8047.

Відповідно до даних листа РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві начальника територіального сервісного центру №8041 О.Бойка від 04.12.2023, згідно з обліковими даними автоматизованої інформаційної системи МВС 22.11.2023 в ТСЦ №6342 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В, С», громадянину ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Разом з тим інформує, що згідно з обліковими даними автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 09.10.2023 громадянин ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мав посвідчення водія видане 30.06.2021 серії НОМЕР_4 категорії «С».

Згідно з даними карточки реєстрації транспортного засобу, автомобіль «HYUNDAI SONATA», категорія транспортного засобу В, тип ТЗ легковий, 2010 року випуску, чорного кольору, VIN ТЗ НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_7 , тип кузова ТЗ седан, державний номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно даних: військового квитку серії НОМЕР_8 ; витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_9 (по стройовій частині) від 02.08.2022 №14ДСК, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», мобілізований до лав Збройних сил України та є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_9 .

Задовольняючи позовні вимоги у спосіб скасування спірної постанови та направлення на новий розгляд до УПП справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що подія і склад адміністративного правопорушення були встановлені у ході судового розгляду справи, проте судом першої інстанції встановлено, що відповідач3 ухвалив спірну постанову не на підставі закону, що є підставою для її безумовного скасування.

Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що сторони не оскаржують висновки суду першої інстанції про наявність події та складу адміністративного правопорушення, тому у цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до частини 2 статті 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів і можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (частина третя статті 283 КУпАП).

Згідно із статтею 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Суд наголошує, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень - представник органу державної влади, наділений повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності зобов`язаний керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Дослідивши зміст спірної постанови колегія суддів встановила, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за порушення пункту 2.1а ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. При цьому у графі «час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено: «09.10.2023 о 23:12:01 год в м.Харкові по вул.Шевченка, 27, керував транспортним засобом «HYUNDAI SONATA», р.н. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні та з номерним знаком, що не відповідає даному транспортному засобу та без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив пункт 2.1а ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом».

Тобто, підставами для прийняття відповідачем спірної постанови стало те, що позивачем, як водієм транспортного засобу було порушено ПДР України, а саме вчинення дій які виразилися у:

- не подання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням;

- керування транспортним засобом, з номерним знаком, що не належить цьому засобу;

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Колегія суддів зазначає, що приписами пункту 2.1 а ПДР України передбачено лише заборону особам керувати транспортним засобом без наявності водійського посвідчення відповідної категорії, за порушення якого передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що допущені позивачем порушення ПДР України, а саме: не подання водієм сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, є порушенням п. 9.2 б ПДР України, за що передбачена адміністративна за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а керування транспортним засобом, з номерним знаком, що не належить цьому засобу, є порушенням п. 2.9.в ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а не порушення п. 2.1 а ПДР України, як за вказав відповідач3 у спірній постанові.

У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що в описі обставин, установлених відповідачем під час розгляду справи, та суті адміністративного правопорушення в частині: не подання позивачем сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, а також керування ним транспортним засобом із номерним знаком, що не відповідає транспортному засобу, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 126 КУпАП.

Стосовно доводів апелянтів про те, що відповідно до статті 36 КУпАП на позивача за порушення декількох вимог ПДР України було накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за частиною 2 статті 126 КУпАП, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що вона застосовується вже після належного встановлення всіх обставин справи, надання належної кваліфікації усім діям правопорушника, та за результатами порівняння санкцій, визначених КУпАП застосовується накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Тобто, вказана норма не дозволяє органам Національної поліції ухилитися від надання належної оцінки та кваліфікації по кожному порушенню, вчиненому особою, яке було встановлено в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Окрім цього колегія суддів враховує, що зміст спірної постанови не містить рішення про накладення адміністративного стягнення відповідно до вимог статті 36 КУпАП за вчиненні позивачем адміністративні правопорушення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна постанова, в порушення статті 283 КУпАП, не містить зазначення пунктів ПДР України, які були порушені позивачем за: не подання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням та за керування транспортним засобом, з номерним знаком, що не належить цьому засобу, а також нормативного акта, що передбачає адміністративну відповідальність за їх вчинення.

Вказане у сукупності також свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом, що свідчить про протиправність спірної постанови.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП України, внаслідок чого позивача притягнуто до відповідальності не на підставі закону.

За таких обставин, підставою для притягнення до відповідальності позивача є вчинені правопорушення, між тим відповідач не зазначив норму закону, яку порушено позивачем, внаслідок чого притягнення до відповідальності відбулось не на підставі закону, що є самостійною підставою для скасування постанови.

Подібний за змістом висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 24.03.2021 у справі №347/694/17.

Враховуючи, що судом першої інстанції встановлено наявність події і складу адміністративного правопорушення, проте, суд дійшов висновку про ухвалення спірної постанови не на підставі закону, суд першої інстанції, на думку колегії суддів правильно застосував приписи ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи скасувавши рішення суб`єкта владних повноважень і наславши справу на новий розгляд до компетентного органу.

Покликання апелянтів на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі №813/1790/18 та 22 травня 2020 року по справі №825/2328/16 колегія суддів вважає безпідставним з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.

Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Дослідивши зміст постанов від 23 квітня 2020 року по справі №813/1790/18 та 22 травня 2020 року по справі №825/2328/16 колегія суддів встановила, що предметом розгляду у вказаних справах було застосування до суб`єктів господарювання штрафних санкцій за порушення законодавства про працю та не стосувалися притягнення осіб до адміністративної відповідальності за приписами КУпАП, тобто такі висновки не є релевантними обставинам цієї справи.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги по суті спору.

Стосовно доводів апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає таке.

Позивач сплатив судовий збір за подання цього позову у розмірі 1073,60 грн.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції стягнув з ДПП, враховуючи приписи ч. 3 ст. 139 КАС України, половину сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн.

Надаючи оцінку вказаним обставини колегія суддів враховує, що згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн.

Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні з позовом до суду першої інстанції становить 536,80 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції мав за результатами розгляду цієї справи стягнути з ДПП на користь позивача судовий збір у розмірі 268,40 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що він має право звернутися до суду першої інстанції з заявою про повернення зайво сплаченої суми судового збору у розмірі 536,80 грн.

Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянтів, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням викладеного та на підставі ч.4 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ДПП та УПП підлягає частковому задоволенню, а рішення суду І інстанції зміні в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України, Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року по справі № 953/10043/23 змінити в частині розподілу судових витрат.

Ухвалити постанову, якою викласти абзац 5 рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року по справі № 953/10043/23 у такій редакції «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок».

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року по справі № 953/10043/23 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк