Справа № 120/4538/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

15 квітня 2024 р. Справа № 120/4538/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Томчук Андрій Валерійович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

В силу пунктів 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За нормами частини 4 статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом позовної заяви позивач, крім іншого, не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо неврахування додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 24.02.2022 № 168 при обрахунку грошової компенсації за невикористані 50 календарних днів щорічної основної відпустки, та вказує, що ОСОБА_1 з 27.03.2022 по 20.03.2023 та з 13.09.2023 по 24.11.2023 приймав безпосередню участь у бойових діях та отримував додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн, яка передбачена постановою КМУ від 24.02.2022 № 168.

Разом з тим, всупереч норм частини 4 статті 161 КАС України позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 24.02.2022 № 168, за період з 27.03.2022 по 20.03.2023 та з 13.09.2023 по 24.11.2023. Причини неможливості надання таких доказів не зазначено.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, встановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено на рівні 3028 грн.

Із матеріалів позовної заяви слідує, що позивачем, кім інших, заявлено вимогу майнового характеру про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2023 по дату ухвалення рішення суду.

Оскільки позивачем не визначено самостійно ціну цього позову, суд вважає за доцільне застосувати нижню межу для сплати судового збору за майновими вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, за подання цього позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Натомість у прохальній частині позову позивач вважає себе звільненим від сплати судового збору згідно з п. 12. ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Надаючи оцінку підставам для звільнення від сплати судового збору, визначених заявником вказую про таке.

Закон "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, положеннями п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII видами військової служби є строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановлено з матеріалів, долучених до позовної заяви, позивача виключено зі списків особового складу наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2023 № 350.

У матеріалах, долучених до позовної заяви, відсутні докази того, що позивач на момент звернення до суду з цим позовом перебуває у статусі військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

Крім того, позивач звертається до суду з вимогою про нарахування на його користь середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження N 12-301гс18), стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) і не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) не стосується справ, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент звернення з цим позовом до суду він перебуває у статусі військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, а стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не стосується справ, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI на нього не поширюється.

Крім того, і в цьому випадку не підлягає застосуванню і пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, оскільки така не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

З огляду на викладене, позивачу слід надати докази сплати судового збору за вимоги немайнового характеру (основна та похідна вимога) у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та враховуючи невідповідність поданого позову вимогам закону, позовну заяву ОСОБА_1 належить залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків у спосіб:

- виконання вимог ст.160 -161 КАС України, шляхом подання до суду всіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (доказів нарахування та виплати (отримання) позивачем додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 24.02.2022 № 168, за період з 27.03.2022 по 20.03.2023 та з 13.09.2023 по 24.11.2023;

- надання доказів сплати судового збору за майновою вимогою в сумі 1211,20 грн. Реквізити для сплати судового збору: ГУК у Він, обл./м.Вінниця/22030101, , Банк одержувач: Казначейство України (ЕАП), р/р UA4002856, призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу у 5- денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Томчук Андрій Валерійович