Справа № 280/8798/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8798/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року (суддя Сіпака А.В.) у справі №280/8798/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.10.2023 №80 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за списком №2.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з дня звернення 26.09.2023.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачка отримала відмову з огляду на відсутність достатнього пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказану відмову, прийняту пенсійним органом у вигляді рішення, позивачка вважала протиправною, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року позов задоволено.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Так, проаналізувавши норми законодавства, якими регламентовано правила призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд дійшов висновку, що на час звернення позивача за призначенням пенсії існували два закони, які одночасно визначали правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, які в свою чергу містять розбіжність у величині

показника вікового цензу, який складає 50 років за п. "б" ст.13 Закону №1788-XII та 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. З огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, практику Європейського суду з прав людини, суд вказав на те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив позов.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду щодо наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. За позицією відповідача право особи на призначення пільгової пенсії за Списком №2, враховуючи порядок застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», який визначено рішенням Конституційного Суду України у справі №1-р/2020, виникає за умови, якщо особа набула необхідного пільгового стажу до 01.04.2015. У спірному випадку, як зазначає відповідач, пільговий стаж позивачки, станом на 01.04.2015, становив менше необхідного для призначення пільгової пенсії за Списком №2. Крім цього, за позицією відповідача суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, зобов`язавши призначити позивачу пільгову пенсію, оскільки повноваженнями щодо визначення наявності чи відсутності у особи права на пенсію, наділені виключно пенсійні органи і такі повноваження є дискреційними повноваженнями цих органів.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.09.2023 ОСОБА_1 , після досягнення 51 річного віку, звернулася за місцем реєстрації до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області області із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Подана позивачкою заява розглядалась в порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідачем прийнято рішення від 03.10.2023 №80 про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" зв`язку з недосягненням пенсійного віку відповідно, право на пенсійну виплату набуде після досягнення 56 років.

Водночас, рішенням від 03.10.2023 №80 визнано, що ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку на 4 роки.

Змістом рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.10.2023 №80 підтверджується, зарахування ним до страхового стажу ОСОБА_1 32 років 7 місяців 29 днів та до пільгового стажу за Списком №2 - 8 років 4 місяці 16 днів.

Не погодившись із рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивачка звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно з пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

У спірному випадку позивачка звернулася із заявою про призначення їй пільгової пенсії із зменшенням пенсійного віку, який визначено ст.12 Закону №1788-XII та який становить для жінок 55 років.

Позиція позивачки полягає в тому, що оскільки вона має пільговий стаж за Списком №2 - 8 років 4 місяці 16 днів, що підтверджено і відповідачем в оскаржуваному рішенні, то вона має право на зменшення пенсійного віку на 4 роки, а тому їй може бути призначено пенсію з 51 річного віку.

Відповідач зазначає те, що позивачка буде мати право на пенсію із зменшенням пенсійного віку з 56 річного віку, при цьому керується положеннями статті 13 Закону №1788-XII, із внесеними змінами, та положеннями Закону №1058, яким визначено загальний пенсійний вік.

З приводу такої позиції відповідача слід зазначити таке.

Так, Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ внесено зміни до пункту б статті 13 Закону №1788-XII, якими, зокрема, передбачалось:

«Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».

Вказані зміни визнанні неконституційними згідно із рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України визначив, що «Застосуванню підлягають стаття 13 Закону №1788-XII, в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, з дня прийняття Конституційним Судом України рішення відновили свою дію норми Закону №1788-XII, в редакції до внесених змін Законом №213-VІІІ.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з 51 річного віку. При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано послався на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, в частині усунення колізій в застосуванні Закону №1788-XII та Закону №1058, при визначенні права особи на призначення пенсії.

Стосовно аргументів відповідача про те, що право особи на призначення пільгової пенсії за Списком №2, враховуючи порядок застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», який визначено рішенням Конституційного Суду України у справі №1-р/2020, виникає за умови, якщо особа набула необхідного пільгового стажу до 01.04.2015, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що вказана позиція відповідача є необгрунтованою, оскільки визначаючи коло осіб, які мають право на пільгову пенсію, Конституційний Суд України зазначав про осіб, які працювали до 01 квітня 2015, а не про осіб, які набули необхідного пільгового стажу до 01.04.2015.

У спірному випадку позивачка працювала на посадах, які дають право на призначення пільгової пенсії, до 01 квітня 2015, а отже посилання відповідача на вказані обставини, які на підставу відсутності права на призначення пільгової пенсії, є безпідставними.

Щодо аргументів відповідача про дискреційні повноваження пенсійного органу.

Так, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, обираючи одне із альтернативних рішень, прийшов до висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачки пенсії.

Тобто, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскарженого рішення.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке були предметом судового контролю у межах цієї справи.

Дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги Головного управління ПФУ у Донецькій області, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року по справі №280/8798/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 11.04.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк