Справа № 300/21/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" квітня 2024 р. справа № 300/21/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010943 від 19.12.2023, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, перевізник, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі по тексту також - відповідач, контролюючий орган, Укртрансбезпека) про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010943 від 19.12.2023 (надалі по тексту також - оскаржувана постанова).
Підставою звернення із вказаним позовом є протиправне, на переконання позивача, прийняття контролюючим органом постанови №010943 від 19.12.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, з порушенням норм матеріального права, правової процедури та невірного встановлення фактичних обставин, 19.12.2023 прийнято постанову №010943 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.
На переконання позивача уповноваженими особами контролюючого органу з порушенням процедури габаритно-вагового контролю, передбаченої Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні, параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 за №879 (надалі по тексту також Порядок №879), складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних-вагових параметрів від 24.09.2023 за №0071945 (надалі по тексту також акт про перевищення). Свої міркування обґрунтовує тим, що працівниками відповідача не проведено ані точного габаритно-вагового контролю шляхом фактичного зважування на ваговому обладнанні, ані документального габаритно-вагового контролю, а лише переписано відомості, які містять в ТТН без проведення арифметичних розрахунків у вигляді додавання маси автомобіля з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до показника ваги, вказаного у квитанціях зважування.
Також перевізник стверджує, що відомості зазначені в ТТН про вагу транспортного засобу не можуть бути враховані під час здійснення габаритно-вагового контролю, як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів транспортного засобу, відтак, доказом фактичної маси автомобіля може бути лише фактичне зважування, яке не проводилось. Акт про перевищення складено не на пункті габаритно-вагового контролю за наслідками точного вагового контролю із застосуванням зважувального обладнання, всупереч вимогам Порядку Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 за №1007/1207 (надалі по тексту також Порядок №1007/1207).
ФОП ОСОБА_1 вказує на неможливість перевищення вагових норм, оскільки на момент зупинки у транспортному засобі не було вантажу, адже такий вивантажений у пункті призначення. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів маса вантажівки без навантаження становить 12,998 тонн, з яких маса тягача - 7950 тонн, причепа 5048 тонн, що не відповідає фактичній масі зазначеній в акті про перевищення 39,9 тонн. Позивач стверджує, що працівниками Укртрансбезпеки, внаслідок виявлення порушень правил проїзду великовагових транспортних засобів, всупереч вимог Порядку №879, дозволено подальший рух транспортного засобу, автомобіль не затримувався.
Неправомірність оскаржуваної постанови перевізник також мотивує тим, що така винесена з порушенням строків розгляду справ про порушення передбачених пунктом 25 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567 (надалі по тексту також Порядок №1567). Порушення зафіксовано відповідачем 24.09.2023, водночас спірну постанову винесено 19.12.2023, тобто більше ніж через 2 місяці після виявлення правопорушення. На думку позивача, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №010943 від 19.12.2023 є протиправною, незаконною і підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 08.01.2024 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України(надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.34-35).
Відповідач скористався правом на подання відзиву від 15.01.2024 на позовну заяву, який 16.01.2024 зареєстрований в суді із відповідними доказами за вх.№1777/24 (а.с.38-103). Контролюючий орган не погоджується з доводами ФОП ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області 24.09.2023 на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок та направлення на рейдову перевірку від 15.09.2023 за №38/В на автодорозі Т1620/О161828 (дорога місцевого значення) у с. Доброолександрівка, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів. В ході здійснення рейдової перевірки посадовими особами відповідача зафіксовано порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306 (надалі по тексту ПДР) перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу, зазначеного в ТТН, без відповідного дозволу загальною масою 39,9 тонн при допустимій 24 тонн для даного типу транспортного засобу (двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом), перевищення склало 66,25% від норми. Відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом контролюючим органом прийнято постанову №010943 від 19.12.2023.
Відповідач заперечує доводи позивача стосовно того, що посадовими особами Укртрансбезпеки належним чином не проведено габаритно-ваговий контроль на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю, оскільки відповідно до пункту 16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль, тобто законодавцем розмежовано два самостійних види габаритно-вагового контролю. В спірному випадку працівниками відповідача проведено саме документальний габаритно-ваговий контроль на підставі наданої водієм ТТН, який не вимагає проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні. Відповідач вказує на те, що згідно пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів, в спірному випадку працівниками контролюючого органу здійснювався саме документальний ваговий контроль, здійснення якого можливе в місцях проведення рейдової перевірки, а не тільки у зонах зважування, як хибно стверджує ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві.
Також відповідач не погоджується з міркуваннями позивача, що ТТН не може бути доказом підтвердження вагових параметрів, оскільки відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити, зокрема, транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто, отже в спірному випадку факт перевезення вантажу ФОП ОСОБА_1 з перевищенням вагових обмежень підтверджується ТТН, згідно якої маса брутто 39,9 тонн, маса нетто 26,540 тонн, тара 13,360 тонн, що значно перевищує нормативно-допустиму норму 24 тонн і не потребує додаткових арифметичних розрахунків.
Укртансбезпека не погоджується з доводами перевізника про те, що водій не перевозив жодного вантажу під час проведення перевірки, адже такі не відповідають фактичним обставинам та спростовуються відеозаписом рейдової перевірки 24.09.2023. ОСОБА_2 посадовим особам відповідача до перевірки надана ТТН, яка підтверджує перевезення вантажу в розумінні статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Окрім того, маршрут транспортного засобу згідно ТТН: пункт навантаження м. Чорноморськ, Одеська область - пункт розвантаження с. Орлівка, Ізмаїлівський район, Одеська область. Зупинка транспортного засобу працівниками Укртрансбезпеки відбулась у с. Доброолександрівка о 11:15 годині, вказаний населений пункт знаходиться неподалік місця завантаження.
Не заслуговують на увагу твердження ФОП ОСОБА_1 щодо порушення відповідачем строків притягнення останнього до адміністративно-господарської відповідальності з огляду на таке. Накладене постановою №010943 від 19.12.2023 на позивача стягнення є адміністративно-господарською санкцією, яка може бути застосована відповідно до статті 250 Господарського кодексу України (надалі по тексту також ГК України) протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків передбачених законом. Відповідач застосував адміністративно-господарський штраф, в межах шестимісячного строку передбаченого статтею 250 ГК України, що, на переконання контролюючого органу, свідчить про правомірність прийняття постанови.
У відзиві представник відповідача також вказує на те, що посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженнями щодо тимчасового затримання транспортних засобів, оскільки відповідно до статті 2652 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі по тексту КУпАП) такими повноваженнями наділені виключно органи Національної поліції України. Працівники відповідача відповідно до статті 19 Конституції України діяли виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Також на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2024 відповідач подав заяву від 15.01.2024 про долучення доказів та пояснень щодо обставин справи з відповідними письмовими доказами, реєстрацію яких проведено в суді 16.01.2024 за вх.№1779/24 (а.с.104-124).
На поштову адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь від 21.01.2024 на відзив відповідача, яка зареєстрована 26.01.2024 за вх.№2953/24 (а.с.126-150). ФОП ОСОБА_1 не погоджується з твердженнями Укртрансбезпеки, викладеними у відзиві з огляду на наступне. Зокрема, в ТТН зазначена загальна вага автомобіля без розмежування ваги тягача та причепа, при цьому відсутні будь-які відомості щодо способу, часу зважування транспортного засобу, застосованого зважувального обладнання, а вантажовідправник, який виписує ТТН не уповноважений здійснювати габаритно-ваговий контроль та не несе відповідальності за правильність відомостей зазначених в ТТН. Відтак зазначені відомості в ТТН про вагу транспортного засобу (без вантажу) не можуть бути враховані під час здійснення габаритно-вагового контролю, як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів транспортного засобу, доказом фактичної маси автомобіля може бути лише фактичне зважування у спеціально відведених місцях. На момент зупинки транспортного засобу в ньому не було жодного вантажу, оскільки такий вивантажений у пункті призначення, а загальна маса вантажівки без навантаження становила 12,998 тонн, тому вага транспортного засобу не могла бути більшою за встановлені законом вагові норми. Відповідач не був позбавлений можливості перевірити наявність вантажу і здійснити відповідну фото-відео фіксацію чи скласти акт, таким чином Укртрансбезпека не має доказів про наявність у автомобілі під час перевірки вантажу. Також позивач стверджує, що посадові особи Укртрансбезпеки позбавлені права проводити габаритно-ваговий контроль без присутності працівників поліції відповідно до пункту 15 Порядку №879.
ФОП ОСОБА_1 вказує на те, що до спірних правовідносин, в частині строків розгляду справ про правопорушення, слід застосовувати саме пункт 25 Порядку №1567, відповідно до якого справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення, а не статтю 250 ГК України, яка передбачає шестимісячний строк, оскільки норма Порядку №1567 є спеціальною.
Позивач стверджує, що не є автомобільним перевізником у даному перевезенні, фактичне перебування транспортного засобу у власності згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу не є підставою для застосування штрафу. Відповідно до глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363 (надалі по тексту також Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами. Відтак, ТТН є основним і єдиним юридичним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника. Згідно ТТН №857 від 24.09.2023 автомобільним перевізником є ТОВ "Олві Груп Україна". На переконання позивача відповідальність за вказане порушення повинен нести автомобільний перевізник, яким є саме ТОВ "Олві Груп Україна".
Додатково ФОП ОСОБА_1 вказує на те, що відзив від 15.01.2024 на позовну заяву, подано від імені Державної служби України з безпеки на транспорті, яка не є відповідачем та стороною у справі, такий підписано представником без підтверджуючих документів про посаду і функції останнього. З огляду на коментоване вище, просить залишити без розгляду відзив Державної служби України з безпеки на транспорті, розглядати справу за наявними матеріалами.
Від відповідача 02.02.2024 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли заперечення від 29.01.2024 на відповідь на відзив, реєстрацію яких з відповідними доказами здійснено судом 02.02.2024 за вх.№3590/24 (а.с.152-181). Відповідач не погоджується з доводами перевізника, викладеними у відповіді на відзив, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Посилання позивача, що транспортний засіб, на час зупинки посадовими особами відповідача, не перевозив вантажу, а повертався на місце стоянки після перевезення не підтверджується жодними доказами. Перевірка проводилась у присутності водія, який не заперечував щодо факту перевезення вантажу, а навпаки запитував у працівників Укртрансбезпеки які у них є питання до документів та вантажу. Також згідно з главою 1 Правил №363 здавання вантажу - подання вантажоодержувачу перевізником вантажу, згідно з товарно-транспортним документом, з наступним розвантаженням і оформленням документів про його передачу вантажоодержувачу. В наданій до перевірки ТТН №857 від 24.09.2023 у графі про отримання вантажу є відмітка водія ОСОБА_2 , однак відсутня відмітка вантажоодержувача про прийняття вантажу, що є додатковим доказом обставини процесу перевезення водієм вантажу по маршруту м. Чорноморськ, Одеська область - с. Орлівка, Ізмаїлівський район, Одеська область. Тобто, в спірному випадку водій ОСОБА_2 під час перевірки надав працівникам Укртрансбезпеки документи на вантаж та не заперечував наявності вантажу при складанні акту про перевищення.
Відповідач вказує, що в даному перевезенні автомобільним перевізником є саме ФОП ОСОБА_1 , а не ТОВ "Олві Груп Україна", як, на переконання Укртрансбезпеки, помилково стверджує позивач. До Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області 09.10.2023 від ТОВ "Олві Груп Україна" надійшли пояснення про те, що водій ОСОБА_2 не є працівником підприємства, транспортний засіб марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 не перебуває ні у власності підприємства, ні переданий останньому на правах користування по договору оренди чи по будь-якому іншому праву користування. В процесі розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивачем не надано жодних заперечень чи зауважень, що останній не є автомобільним перевізником в даних правовідносинах, також ФОП ОСОБА_1 не надав контролюючому органу доказів щодо передачі в користування належного йому тягача та причепа іншим особам. Під час проведення 24.09.2023 спірної перевірки у водія не було жодних документів, які б свідчили про використання вантажівки іншими особами.
12.02.2024 в Івано-Франківський окружний адміністративний суд від позивача надійшла відповідь від 05.02.2024 на заперечення відповідача, реєстрацію якої в суді здійснено за вх.№4445/24 (а.с.183-190). ФОП ОСОБА_1 не погоджується з твердженнями Укртрансбезпеки, викладеними у запереченнях на відповідь на відзив з огляду на наступне. Зокрема, позивач вказує на те, що на автомобілі може бути знято чи додано обладнання під час руху, волога з вантажу випаровується чи навпаки, різна вага самих водіїв, автомобіль може мати різну кількість пального, яке також впливає на масу, а також ТТН може містити описки. Також перевізник стверджує, що відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за №1388 (надалі по тексту також Порядок 1388), за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Позивач вважає, що у нього відсутній обов`язок здійснювати перереєстрацію транспортного засобу при наданні його в оренду іншій особі, такий обов`язок лежить на особі, яка експлуатує такий транспортний засіб на законній підставі (договору оренди). Перереєстрація необхідна тільки у випадку виїзду за межі митної території України.
29.02.2024 судом за вх.№6447/24 зареєстровано письмові пояснення відповідача на відповідь на заперечення (а.с.194-204).
Відповідач не погоджується з доводами перевізника, викладеними у відповіді на відзив, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Відповідно до Правил №363 в ТТН обов`язково зазначаються відомості про найменування та кількість вантажу, масу брутто і нетто, а також вагу тари. В ТТН не зазначається маса водіїв транспортного засобу, які здійснюють перевезення вантажу. Також згідно пункту 19.1.2 Правил №363 не допускаються до перевезення зернові вантажі в тарі вологістю більше 15%, позивач жодним чином не підтвердив про вплив вологості в процесі перевезення на масу вантажу. Також в цьому перевезенні не відбувалось розвантаження чи довантаження вантажу, що підтверджується відомостями з ТТН. Окремо відповідач відзначає, що водій транспортного засобу перед прийняттям вантажу зобов`язаний перевірити реквізити ТТН, тому слід прийти до висновку, що така не містить описок.
Твердження позивача про передачу транспортного засобу в користування юридичній особі ТОВ "Олві Груп Україна" не підтверджені жодними доказами. На момент розгляду справи у Відділі державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області в позивача були наявні усі матеріали рейдової перевірки, останнім не висловлювалось жодних заперечень, що він не є автомобільним перевізником. Отже, доводи позивача не підтверджуються жодними доказами, порушення ним не спростовано.
ФОП ОСОБА_1 направив на поштову адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду клопотання про зловживання представником Укртрансбезпеки процесуальними правами від 05.03.2024, реєстрацію якого проведено в суді 11.03.2024 за №7457/24 (а.с.206-208). Позивач мотивує вказане клопотання тим, що представник відповідача неодноразово подавав пояснення з однаковими мотивами, з тим самим однорідним текстовим змістом з посиланням на ті ж самі рішення судів. ФОП ОСОБА_1 вважає вказані обставини зловживанням процесуальними правами з метою уповільнення розгляду справи та накладення додаткових процесуальних обтяжень на позивача. Просить вжити заходів для запобігання подальшому зловживанню процесуальними правами з боку представника Укртрансбезпеки, притягнути представника відповідача до відповідальності за таке зловживання.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, відповіді на заперечення, письмових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 17.05.2023 є фізичною-особою підприємцем (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) податкова адреса АДРЕСА_1 , з основним видом діяльності "Вантажний автомобільний транспорт" за КВЕД 49.41, свідченням чого є наявний в матеріалах справи Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.12.2023 (а.с.27).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_1 і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 спеціалізований напівпричіп самоскид марки GENERAL TRAILERS, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вказані транспортні засоби перебувають у власності ОСОБА_1 (а.с.25-26).
Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок №38/В/2023 в період з 18.09.2023 по 24.09.2023, затвердженого 15.09.2023, і на підставі направлення на рейдову перевірку від 15.09.2023 за №38/В, здійснено 24.09.2023 на автодорозі Т1620/О161828 (дорога місцевого значення) у с. Доброолександрівка рейдову перевірку транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 і спеціалізований напівпричіп самоскид марки GENERAL TRAILERS державний номерний знак НОМЕР_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів (а.с.75-77).
Транспортним засобом марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки GENERAL TRAILERS, державний номерний знак НОМЕР_2 , керував водій ОСОБА_2 , на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_8 , виданого 23.12.2022 (а.с.95-96).
В акті від 24.09.2023 за №АР016408 у графі пояснення водія про причини порушень міститься запис посадової особи Укртрансбезпеки "...зафіксовано на боді-камеру DH1243DB5458 та камеру інспектора Гринчук В.В. …". Водій ОСОБА_2 не підписав вказаного акту, оскільки у графі "підпис" такий не міститься, уповноваженою особою контролюючого органу зазначено "відмовився" (а.с.78).
Процес проведення рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю службовими особами Укртрансбезпеки зафіксовано технічними засобами відеозйомки (боді-камери) на дисках для лазерних систем зчитування, цифрова копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.98).
ОСОБА_1 направив на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області клопотання від 21.11.2023 про відкладення розгляду справи та закриття провадження у справі про автомобільний транспорт внаслідок відсутності будь-яких правопорушень. Просив відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням у відрядженні в Одеській області строком до 30.11.2023, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, направити на адресу проживання повідомлення про наступну дату розгляду справи і копії матеріалів та відеозаписів з місця зупинки (а.с.81-85).
Внаслідок розгляду клопотання позивача від 21.11.2023 відповідач надав ОСОБА_1 копії акту проведення перевірки №АР 016408 від 24.09.2023, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0071945 від 24.09.2023, ТТН №857 від 24.09.2023, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, відеозапис рейдової перевірки 24.09.2023 та додатково повідомив про дату розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка призначена до розгляду на 19.12.2023 (а.с.88).
Позивач 17.12.2023 скерував до Укртрансбезпеки клопотання про закриття провадження у справі про автомобільний транспорт внаслідок відсутності будь-яких правопорушень, у якому повідомив про неможливість прибуття на розгляд справи 19.12.2023 у зв`язку з перебуванням у відрядженні (а.с.89).
Не погоджуючись із рішенням відповідача, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, та без наявності на те обґрунтованих підстав, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, ставлячи вимогу про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010943 від 19.12.2023.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-ІІІ (надалі по тексту також - Закон №2344-ІІІ), Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (надалі по тексту також - Порядок №1567), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні, параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 за №879 (надалі по тексту також Порядок №879), Порядком Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 за №1007/1207 (надалі по тексту також Порядок №1007/1207) та Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363 (надалі по тексту також Правила №363)
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-III.
Нормативне регулювання статті 6 Закону України "Про автомобільні транспорт" свідчить, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Змістом абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 за №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 (надалі по тексту також - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (надалі по тексту також - Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека в силу вимог підпунктів 2, 19 пункту 5 Положення №103 відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).
Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка. (пункт 12 Порядку №1567).
Як регламентовано пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Приписами пункту 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, поряд з іншим, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно з пунктом 20 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
При вирішенні даного спору суд вважає за необхідне дослідити кожний аргументи позивача окремо у його співвідношенні до змісту заперечень відповідача, та виходячи із фактичних обставин справи, підтверджених належними доказами.
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, судом встановлено, що посадовими особами контролюючого органу 24.09.2023 на автодорозі Т1620/О161828 (дорога місцевого значення) у с. Доброолександрівка проведено рейдову перевірку транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 і спеціалізований напівпричіп самоскид марки GENERAL TRAILERS державний номерний знак НОМЕР_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів (а.с.75-77).
Відповідно до статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 за №2862-IV (надалі по тексту також Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 за №30 (надалі по тексту також - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Судом встановлено, що рейдова перевірка транспортного засобу здійснювалась у с. Доброолександрівка, на автодорозі Т1620/О161828, вказана обставина не заперечується сторонами.
У Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2021 за №1242 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відсутня автодорога Т1620/О161828, тобто така є дорогою місцевого значення.
Рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, серед іншого, фактичної маси, встановленої в пункті 22.5 ПДР, зокрема, максимальне значення для автомобільних доріг місцевого значення для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом 24 тонн. (підпункт б пункту 22.5 ПДР).
Водночас допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідальність за порушення вагових норм відповідно до пункту 22.5 ПДР передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Щодо доводів ФОП ОСОБА_1 про порушення представниками Укртрансбезпеки процедури проведення габаритно-вагового контролю, то суд вказує на таке.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (надалі по тексту також - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах визначено Порядком №879.
Підпунктом 51 пункту 2 Порядку №879 передбачено документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Точний габаритно-ваговий контроль в силу вимог підпункту 11 пункту 2 Порядку №879 розуміється як визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (пункт 16 Порядку №879)
Законодавець розмежовує два окремих види габаритно-вагового контролю, документальний та/або точний контроль.
Згідно з пунктом 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку №879).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в постановах від 24.07.2019 у справі №803/1540/16, від 18.08.2022 у справі №340/4673/20.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку 879).
Відтак, законодавством не передбачено обов`язку видачі довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення під час проведення документального габаритно-вагового контролю.
Виходячи із змісту підпункту 51 пункту 2, пунктів 6, 16 і 20 Порядку №879 співробітниками відповідача наданий альтернативний спосіб визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, зокрема, шляхом проведення документального вагового контролю або точного габаритно-вагового контролю. В першому випадку, який застосований відповідачем у спірних правовідносинах, за допомогою документального вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу з вантажем та не вимагає обов`язкового проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні, а проводиться шляхом додавання маси транспортного засобу та маси вантажу.
Державний реєстр судових рішень містить безліч судових рішень у адміністративних справах за наслідками їх апеляційного перегляду, які набрали законної сили, із аналогічним застосуванням норм матеріального права, втім жодне із коментованих рішень, на дату вирішення даного спору, не переглянуто в касаційному порядку із ухваленням Верховним Судом відповідної постанови.
Разом з тим, в межах територіального округу, до відання якого належить Восьмий апеляційний адміністративний суд, також сформована відповідна стала судова практика, за змістом висновків якої посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті вправі визначати загальну масу транспортного засобу за допомогою документального габаритно-вагового контролю.
"Апеляційний суд зазначає, що у товарно-транспортній накладній у розділі "Відомості про вантаж", колонка №9 "маса брутто, т", зазначено масу брутто вантажу 18.1 тон, також у видатковій накладній №252 від 27.03.2023 (згідно якої проводилося відвантаження вантажу на даний автомобіль), постачальником ТОВ "Гаї Розтоцькі Будівельні Матеріали" зазначено, що завантажено 18.1 тон "камінь (щебінь) фракція 20-50 мм (будівельний)".
Тож, вказані факти свідчать про те, що 27.03.2023 автомобілем марки МАК реєстраційний номер НОМЕР_1 перевозився вантаж масою 18.1 тон.
Як вказано вище, законодавцем чітко передбачено визначення маси транспортного засобу з вантажем за допомогою документального вагового контролю.
Відтак, апеляційний суд вважає, що відповідачем доведено, що маса транспортного засобу з вантажем становить 32,6 тони, що перевищує максимально допустиму масу для такого транспортного засобу (визначеному пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України) на 25,38 %
"За змістом Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил №363 від 14.10.1997 товарно-транспортна накладна визначають ТТН обов`язковим документом, що повинен оформлятися при перевезенні вантажу та призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.
Відтак, ТТН та зазначені в них дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу, що і було зроблено відповідачами.
Ці обставини належним чином були зафіксовані в акті перевірки та акті перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, та не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами ні під час розгляду справи відповідачем, ні під час судового розгляду справи, які і в апеляційній інстанції.".
Зважаючи на вказане не підлягають застосуванню приписи абзацу 26 пункту 1.10 ПДР щодо імперативної, як вважає позивач, вимоги здійснення габаритно-вагового контролю виключно на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю, оскільки підпунктом 51 пункту 2, пунктів 6, 16 і 20 Порядку №879 передбачений альтернативний спосіб визначення саме габаритно-вагових параметрів транспортного засобу - шляхом проведення документального вагового контролю.
Окремо варто зважати на те, що Порядок №879 та ПДР затверджені постановами Кабінету Міністрів України. За своєю юридичною силою рішення Уряду України мають однакову рівність в застосуванні. В такому випадку слід виходити із наступного.
"Lex specialis derogat generali" (з латині - ?"спеціальний закон скасовує (витісняє) загальний закон") - загальний принцип права, що сходить до римського права, де у разі конкуренції норм загального (generalis) та спеціального (specialis) характеру перевага при тлумачення та застосування повинно віддаватися спеціальним нормам.
Загальна та спеціальна норма як предмет правової конкуренції можуть бути виявленими лише в актах рівної юридичної сили.
Положення актів рівної юридичної сили можуть отримати пріоритет одна перед одною на підставі того, що "є більш деталізованими, а значить спеціальними".
При встановленні обсягу спеціальних норм, поширювальне чи обмежувальне тлумачення їх особливості потребує врахування в першу чергу призначення спеціального нормативно правового акту.
На переконання суду, способи тлумачення норми права мають вторинне значення, оскільки первинною є його мета "з`ясування справжньої волі правотворця".
Так, для вирішення конкуренції спеціального та загального норми права необхідно виявити особливу сферу застосування спеціальної норми та специфіку її механізму, а не фактору деталізованості чи розвинутості положень норми права. У разі відсутності особливого предмету регулювання та специфіки змісту норми (особливості предмету та функції), відсутні підстави для констатації пріоритету цієї норми перед іншими на підставі її спеціалізації. У разі протиріччя з іншими нормам в цьому разі виникає колізія, а не конкуренція, яка має вирішуватися за допомогою інших правил тлумачення, аніж за принципом "Lex specialis…".
Пріоритет спеціального закону перед загальним існує у силу внутрішньої структури права, за якої зворотний пріоритет унеможливив би застосування спеціальних норм.
До застосування "Lex specialis…" необхідно ставитися з великою обережністю задля уникнення невірного сприйняття волі законодавця, застосовувати як крайній випадок, враховуючи цілком можливе припущення якщо законодавець не вніс зміни до закону у зв`язку із прийняттям іншого, то презумується те, що він саме це і мав на увазі, передбачаючи одночасну дію нових та раніше прийнятих норм.
У правовому регулюванні, яке було чинним під час виникнення спірні правовідносини, є очевидним, що положення абзацу 26 пункту 1.10, пунктів 2.41 , 2.42 ПДР України, прийняті значно пізніше в часті у порівнянні із приписами підпункту 51 пункту 2, пунктів 6, 16 і 20 Порядку №879.
В той же час, саме норми Порядку №879 в порівнянні із ПДР є спеціальними нормами права в співставленні до Правил дорожнього руху, так як визначають Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Правила дорожнього руху України, на відміну від Порядку №879, не визначають Порядок здійснення габаритно-вагового контролю, останній же в свою чергу, окрім такого порядку, додатково ввів новий вид контролю документальний габаритно-ваговий контроль, наявність якого як і порядок його здійснення не суперечить абзацу 26 пункту 1.10, пунктів 2.41, 2.42 ПДР України, оскільки є самостійним видом контролю, що введений рішенням Уряду України.
Таке визначення "документального габаритно-вагового контролю" введено як один із самостійних (не попередніх) видів габаритно-вагового контролю постановою Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017, оскільки до вказаних змін до пункту 16 Поряду №879 документальний габаритно-ваговий контроль ідентифікувався як "попередній", що вперше введений згідно постанови Уряду України №704 від 26.06.2013.
Разом з тим до 26.06.2013 як і на дату вирішення даного спору поняття "точного габаритно-вагового контролю", що визначене пунктом 11, пунктів 6, 16 і 20 Порядку №879 повністю відповідає визначенню такого контролю, введеного в дію абзацом 26 пункту 1.10, пунктами 2.41, 2.42 ПДР України на підставі постанови Кабінету Міністрів України N 879 від 27.06.2007.
Вказане свідчить, що Уряд України як вищий орган у системі органів виконавчої влади в межах свої конституційних повноважень постановами Кабінету Міністрів України №704 від 26.06.2013 і №671 від 30.08.2017 ввів в дію та визначив окремий і самостійний вид габаритно-вагового контролю - "документальний габаритно-ваговий контроль".
Із вказаного слідує, що у досліджуваному випадку положення Порядку №879 є спеціальними нормами права, які і застосовуються судом при вирішенні даного публічного правового спору.
ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві також вказує на те, що власник транспортного засобу має право привести габаритно-вагові параметри у відповідність.
Так, пунктом 23 Порядку №879 передбачено, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Слід звернути увагу на те, що можливість привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, встановлена Порядком №879, є правом власника транспортного засобу, тобто певною мірою свободи волевиявлення останнього.
Аналогічний висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №П/320/513/20.
Водночас, пункт 23 Порядку №879 не встановлює обов`язку для посадових осіб Укртрансбезпеки вчиняти будь-яких активних дій для реалізації права власника транспортного засобу привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами.
Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-311 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.
За результатами проведеного документального габаритно-вагового контролю, працівниками відповідача складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних-вагових параметрів від 24.09.2023 за №0071945, в якому зафіксовано перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу, зазначеного в ТТН, без відповідного дозволу загальною масою 39,9 тонн при допустимій 24 тонн для даного типу транспортного засобу (двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом), перевищення склало 66,25% від норми.
З огляду на аналіз коментованих вище положень законодавства та на фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що посадовими особами контролюючого органу 24.09.2023 здійснювався саме документальний габаритно-ваговий контроль, який не вимагає проведення зважування на спеціальному обладнанні та видачі довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Щодо аргументів позивача про те, що товарно-транспортна накладна не є документом на підставі якого може здійснюватись проведення габаритно-вагового контролю із підтвердженням вагових параметрів транспортного засобу, то слід відзначити наступне.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Такими документами в розумінні статті 48 Закону № 2344-III є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 48 Закону №2344-III при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
- дата і місце складання;
- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
- пункти завантаження і розвантаження.
Аналіз положень Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Таке застосування коментованих положень закону відповідає правовим висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.
Відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (пункт 11.1 глави 11 Правил №363).
Згідно з абзацом 2 пункту 11.1 глави 11 Правил №363 товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у справі №560/514/22.
Водій ОСОБА_3 під час проведення 24.09.2023 рейдової перевірки надав посадовим особам контролюючого органу товарно-транспортну накладну від 24.09.2023 за №857 (а.с.94). Інших документів на вантаж водієм не надавалось, доказів протилежного суду не подано.
Коментована ТТН відповідає формі затвердженій в додатку 7 до Правил №363, оскільки остання містить інформацію про масу брутто, нетто, тари, інформацію про автомобіль, вантаж, перевізника.
Стосовно доводів позивача про вплив природних факторів на масу вантажу, вказану в ТТН, то суд зазначає про таке.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (пункт 11.3 Правил №363).
Відповідно до пункту 11.4. Правил №363 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
Товарно-транспортна накладна від 24.09.2023 за №857 в графі "отримав водій/експедитор" містить особистий підпис водія ОСОБА_2 без будь-яких відміток про зауваження, серед іншого, про масу вантажу.
Пунктом 19.1.2. Правил №363 визначено, що не допускаються до перевезення зернові вантажі в тарі: вологістю більше 15%; ті, що знаходяться у стані самозігрівання; заражені шкідниками, що водяться у коморі; недегазовані, якщо вони зазнали перед навантаженням газової дезінсекції; ті, що мають сліди підмочування; без належного відправницького маркування на мішках; у нестандартній або несправній тарі; без якісних посвідчень.
Позивач не надав ані під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, ані на момент розгляду адміністративної справи №300/21/24 доказів на підтвердження обставини впливу вологості на масу вантажу.
Будь-яких інших заперечень щодо форми та/або змісту вказаної ТТН сторони суду не надали.
Суд приходить до висновку, що єдиним документом призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення під час внутрішніх перевезень є товарно-транспортна накладна.
Покликання позивача на аргументи про неможливість покладення обов`язку із несення відповідальності "за правильність відомостей зазначених в ТТН", не спростовують коментований висновок суду, так як чинність та дійсність згаданої накладної не спростована під час судового розгляду справи.
Відтак, з огляду на наведене судом нормативне регулювання в досліджуваному випадку товарно-транспортна накладна є документом, на підставі якого може та здійснювався документальний габаритно-ваговий контроль.
Стосовно доводів ФОП ОСОБА_1 про те, що під час проведення рейдової перевірки транспортний засіб марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки GENERAL TRAILERS, державний номерний знак НОМЕР_2 не містив вантажу, то слід відзначити наступне.
Абзацом 12 глави 1 Порядку №363 визначено, що здавання вантажу - подання вантажоодержувачу перевізником вантажу, згідно з товарно-транспортним документом, з наступним розвантаженням і оформленням документів про його передачу вантажоодержувачу.
Відповідно до абзацу 7 глави 1 Порядку №363 вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.
Час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження (пункт 8.25 глави 8 Порядок №363).
Згідно з пунктом 8.26 глави 8 Порядку №363 вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.
Натомість, графа "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)", на момент здійснення рейдової перевірки з документальним габаритно-ваговим контролем, не містила жодних підписів та/або штампів вантажоодержувача, яким, згідно коментованої ТТН є ТОВ РІЧКОВИЙ ПОРТ ОРЛІВКА для клієнта ПрАТ Лебединський насінневий завод, експортер ПрАТ "ВЕЛИКА БУРІМКА" (а.с.94).
Згідно з пунктом 16 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе, серед іншого, використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.
Процес проведення 24.09.2023 рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю службовими особами Укртрансбезпеки транспортного засобу марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки GENERAL TRAILERS, державний номерний знак НОМЕР_2 на автодорозі Т1620/О161828 (дорога місцевого значення) у с. Доброолександрівка зафіксовано технічними засобами відеозйомки (боді-камери) на дисках для лазерних систем зчитування, цифрова копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.98).
Судом досліджено і оглянуто долучений як додаток до матеріалів розгляду справи про порушення диск для лазерної системи зчитування №РSR620TG231402 формату DVD-R 4.7GB 16x (а.с.98 ).
Даний диск являє собою магнітний носій інформації, в якому збережено (записано) 4 електронні файли:
- із розширенням (mp4) розміром 675 840 кілобайт;
- із розширенням (mp4) розміром 348 160 кілобайт;
- із розширенням (mp4) розміром 348 160 кілобайт;
- із розширенням (mp4) розміром 102 400 кілобайт.
Відтворення і дослідження судом даних файлів свідчить про відеозапис інформації за 24.09.2023, початок запису о 11:09 годині, кінець о 11:37 годині, загальна тривалість записів становить 43 хвилини 77 секунд сумарно з технічних засобів відеозйомки (боді-камери) двох посадових осіб Укртрансбезпеки, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
На даних відеозаписах чітко зафіксовано обставини про:
- початок та перебіг проведення рейдової перевірки та документального габаритно-вагового контролю посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області;
- надання водієм ОСОБА_2 на вимогу працівників Укртрансбезпеки документів, серед інших, товарно-транспортну накладну від 24.09.2023 за №857;
- процес складання посадовими особами Укртрансбезпеки акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 24.09.2023 за №0071945 та акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом;
- усні пояснення водія ОСОБА_2 про обставини здійснення вказаного перевезення.
Усні пояснення водія ОСОБА_2 , зафіксовані на технічний засіб відеозйомки (боді-камеру) ОСОБА_5 не відповідають доводам ФОП ОСОБА_1 , викладеним у позовній заяві, в розрізі відсутності вантажу в транспортному засобі в момент здійснення рейдової перевірки та документального габаритно-вагового контролю, з огляду на таке.
На запитання посадової особи Укртрансбезпеки: "…Вантажному транспортному засобу не заборонено їхати якщо його загальна маса не перевищує 24 тонн, у Вас загальна маса 39,900 тонн?... ", водій ОСОБА_2 відповів: "…Да, я знаю… до мене по транспорту та грузу питання є?... ".
Водій усно підтвердив факт здійснення ним перевезення вантажу відповідно до ТТН та наявність під час рейдової перевірки вантажу, транспортному засобі марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки GENERAL TRAILERS, державний номерний знак НОМЕР_2 . Жодних зауважень щодо відсутності такого вантажу посадовим особам контролюючого органу водій ОСОБА_2 не висловлював.
Варто також відзначити, що рейдова перевірка здійснювалась на автодорозі Т1620/О161828 (дорога місцевого значення) у с. Доброолександрівка, вказана обставина підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.
Згідно ТТН від 24.09.2023 за №857 пункт навантаження вантажу ТОВ "СП Рісоіл Терминал" вул. Центральна, 20а, м. Чорноморськ, Одеська область, а пункт розвантаження вул. Паромна дорога, 1, с. Орлівка, Ізмаїлівський район, Одеська область (а.с.94).
Пунктом 5 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 за № 389-VIII передбачено можливість запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування.
Товарно-транспортна накладна №857 складена 24.09.2023, перевезення та рейдова перевірка здійснювались 24.09.2023 о 11:09 годині, згідно записів здійснених на технічних засобах відеозйомки (боді-камерах) двох посадових осіб Укртрансбезпеки, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.98).
Слід вказати на фізичну неможливість здійснення розвантаження вантажу в пункті розвантаження (с. Орлівка), та перебування транспортного засобу марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки GENERAL TRAILERS, державний номерний знак НОМЕР_2 на автодорозі Т1620/О161828 (дорога місцевого значення) у с. Доброолександрівка без вантажу о 11:09 годині 24.09.2023 з огляду на відстань між пунктами навантаження, розвантаження та місцем проведення рейдової перевірки і документального габаритно-вагового контролю.
Доводи позивача не підтверджуються та спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи письмовими та електронними доказами.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
ФОП ОСОБА_1 вказує на невжиття посадовими особами відповідача заходів заборони подальшого руху та/або затримання транспортного засобу, то з цього приводу слід зазначити наступне.
У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб в силу вимог пункт 22 Порядку №879 тимчасово затримується згідно із статтею 2652 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі по тексту також КУпАП).
Відповідно до статті 2652 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 1213, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 1225, 124, 126, статтями 1321, 2061 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженням на тимчасове затримання транспортних засобів у порядку статті 2652 КУпАП, такими повноваженнями наділені органи Національної поліції України.
Суд також вказує на те, що не встановлення факту тимчасового затримання транспортного засобу не впливає на правомірність оскаржуваної постанови та не свідчить про не вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення пункту 22.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Неправомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010943 від 19.12.2023 позивач аргументує також тим, що останній не є автомобільним перевізником та не може нести відповідальність відповідно Закону України "Про автомобільний транспорт".
Оцінюючи коментовані мотиву позивача суд покликається на приписи статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", за змістом яких автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Як уже відзначалось судом вище по тексту судового рішення, під час перевірки 24.09.2023 водій ОСОБА_2 надав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_1 і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 спеціалізований напівпричіп самоскид марки GENERAL TRAILERS, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у відповідності до яких вантажівка належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.25-26).
Позивач з 17.05.2023 є фізичною-особою підприємцем (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) податкова адреса АДРЕСА_1 , з основним видом діяльності "Вантажний автомобільний транспорт" за КВЕД 49.41, свідченням чого є наявний в матеріалах справи Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.12.2023 (а.с.27).
В товарно-транспортній накладній №857 від 24.09.2023 автомобільним перевізником вказано ТОВ "Олві Груп Україна" (а.с.94).
В даному випадку, слід врахувати, що згідно абзацу 5 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Крім того, відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 за №379(надалі по тексту також - Інструкція №379) за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до ______ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ № ________". Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.
Згідно з пунктом 6.3. цієї Інструкції №379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ № ___________". Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.
Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів повинен надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).
Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 і спеціалізований напівпричіп самоскид марки GENERAL TRAILERS державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 24.09.2023, тобто на час проведення рейдової перевірки, дійсно був переданий позивачем у встановленому порядку в користування ТОВ "Олві Груп Україна" та/або ОСОБА_2 , в тому числі перебував у володінні (користуванні) цих осіб на законних підставах (договори оренди/позики, акти здачі-приймання транспортного засобу, тимчасовий реєстраційний талон тощо), позивачем не надано та такі у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, встановлення факту наявності, чи відсутності, будь-яких правових відносин між водієм та перевізником: по-перше, не впливає на встановлення особи перевізника; по-друге, виходить за межі повноважень посадових обов`язків співробітників Укртрансбезпеки.
На переконання суду, хибним є твердження, що передача водію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на підставі пункту 2.2. Правил дорожнього руху робить водія автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".
Так у подібних правовідносинах Верховний Суд дійшов наступних висновків:
- "…у даному випадку саме позивач, який є власником спірного транспортного засобу є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів" (постанова від 22.12.2021 у справі №420/3371/22);
- "…оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на транспортному засобі, який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, без оформлення документів передбачених Законом України "Про автомобільний транспорт", то оскаржувані постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірними та не підлягають скасуванню" (постанова від 19.03.2020 у справі №823/119/17);
- "…попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції №379 та пункту 16 Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містить імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України "Про автомобільний транспорт". Тому з огляду на наведене, правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність спірних постанов в цій частині" (постанова від 20.12.2018 у справі №804/8740/16).
Суд не заперечує можливість передачі права керування транспортним засобом на підставі положень пункту 2.2. Правил дорожнього руху право, втім у випадку саме використання такого автомобіля для цілей вантажного перевезення, що є доведеним у спірному випадку, то власник такого транспорту повинен бути обізнаний про дію Закону України "Про автомобільний транспорт" та про наслідки і відповідальність, яка визначена у випадку недотримання положень такого Закону.
Є неприпустимим свідома передача власником вантажного автомобіля для керування ним з метою фактичного перевезення вантажів, не з`ясовуючи мети та цілі використання.
Така поведінка не може виправдовувати власника транспортного засобу та відповідно звільняти його від відповідальності, встановленої Законом України "Про автомобільний транспорт".
Окремо суд погоджується із доводами представника відповідача, що з 01.10.2021, у зв`язку із внесенням змін до положень статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", приписи даної статті закону вже не розмежовують, які саме повинні бути перевезення вантажу, зокрема, на договірних умовах чи для власних потреб.
Позивач в силу вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", будучи власником транспортного засобу (вантажного автомобіля), повинен нести відповідальність як автомобільний перевізник, незалежно від того як такий суб`єкт здійснював перевезення вантажу на договірних умовах чи для власних потреб.
Отже, в даному випадку саме ФОП ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF державний номерний знак НОМЕР_1 і спеціалізований напівпричіп самоскид марки GENERAL TRAILERS державний номерний знак НОМЕР_2 , є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, незалежно від того хто керував таким автомобілем.
Досліджуючи аргументи позивача щодо закінчення на момент розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті двохмісячного строку притягнення до відповідальності з дня виявлення порушення, суд керується наступними мотивами.
Порядок розгляду справи про порушення стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у статті 60 Закону №2344-ІІІ, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України (абзац 24 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт).
Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Так, як свідчать матеріали справи, порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт виявлено 24.09.2023 під час проведення рейдової перевірки, за результатами якої складено акт від 24.09.2023 за №АР016408 (а.с.78).
ОСОБА_1 направив на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області клопотання про відкладення розгляду справи та закриття провадження у справі про автомобільний транспорт внаслідок відсутності будь-яких правопорушень від 21.11.2023. Просив відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням у відрядженні в Одеській області строком до 30.11.2023, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, направити на адресу проживання повідомлення про наступну дату розгляду справи і копії матеріалів та відеозаписів з місця зупинки (а.с.81-85).
Внаслідок розгляду клопотання позивача від 21.11.2023 відповідач надав ОСОБА_1 копії акту проведення перевірки №АР 016408 від 24.09.2023, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0071945 від 24.09.2023, ТТН №857 від 24.09.2023, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, відеозапис рейдової перевірки 24.09.2023 та додатково повідомив про дату розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка призначена до розгляду на 19.12.2023 (а.с.88).
Позивач 17.12.2023 скерував до Укртрансбезпеки клопотання про закриття провадження у справі про автомобільний транспорт внаслідок відсутності будь-яких правопорушень, у якому повідомив про неможливість прибуття на розгляд справи 19.12.2023 у зв`язку з перебуванням у відрядженні (а.с.89).
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 19.12.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки Гарасимко І.М. прийнято постанову №010943, якою на підставі абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 51 000,00 гривень (а.с.90). Вказана постанова направлена відповідачем на адресу позивача супровідним листом від 19.12.2023 за №991100/27/24-23. ФОП ОСОБА_1 вказаного листа отримав, в матеріалах справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з проставленим особистим підписом позивача (а.с.92-93).
З моменту виявлення порушення (24.09.2023) та на час прийняття оскаржуваної постанови (19.12.2023) минув строк передбачений пунктом 25 Порядку №1567, тобто більше ніж 2 місяці.
Однак, слід звернути увагу на те, що оскаржуваною постановою №010943 від 19.12.2023 до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 гривень (а.с.90).
Статтею 239 Господарського кодексу України (надалі по тексту також ГК України) визначено види адміністративно-господарських санкцій, серед яких є адміністративно-господарський штраф.
Адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності (стаття 241 ГК України).
Тобто, за своєю юридичною природою адміністративно-господарський штраф є різновидом адміністративно-господарських санкцій.
Відповідно до частини 1 статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з частинами 2, 3 статі 250 ГК України дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, законами України "Про валюту і валютні операції", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні послуги" та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на податкові та митні органи. Дія цієї статті не поширюється на адміністративно-господарські санкції, передбачені законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції", "Про Національний реєстр викидів та перенесення забруднювачів".
Серед наведених в диспозиції статті 250 ГК України, нормативно-правових актів на які не поширюється дія зазначеної норми, відсутній Закон України "Про автомобільний транспорт".
"…45. Так, зі змісту статті 250 ГК України висновується, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження.
46. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.
47. Другий обмежувальний строк, встановлений у вказаній статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.
48. Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.
49. У справі, що розглядається, акт проведення перевірки складено 15 лютого 2022 року, а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято 28 липня 2022 року.
50. Наведене свідчить, що територіальний орган Укртрансбезпеки, фактично порушивши строк розгляду справи, передбаченого пунктом 25 Порядку №1567, застосував до позивача адміністративно-господарські санкції в межах строку, встановленого статтею 250 ГК України.
51. Варто зауважити, що вказані строки мають принципово різне значення, адже пункт 25 Порядку № 1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а стаття 250 ГК України визначає строк притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення.
52. Зі встановлених судами обставин слідує, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф в межах шестимісячного строку, передбаченого статтею 250 ГК України, що свідчить про правомірність прийняття постанови…".
Отже, з встановлених судом обставин слідує, що відповідачем застосовано адміністративно-господарський штраф в межах шестимісячного строку передбаченого статтею 250 ГК України, а порушення строку розгляду справи про порушення, передбаченого пунктом 25 Порядку №1567, не є самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
ФОП ОСОБА_1 стверджує, що Державна служба України з безпеки на транспорті не є відповідачем та стороною у справі, представник відповідача не має підтверджуючих документів про посаду і функції.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).
Провадження в цій адміністративній справі відкрито за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 (а.с.34-35).
Суд вважає коментовану довіреність достатнім доказом на підтвердження повноважень ОСОБА_8 представництва інтересів як Державної служби України з безпеки на транспорті (суб`єкта публічного права із статусом юридичної особи) так і Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (суб`єкта публічного права без статусу юридичної особи в складі Державної служби України з безпеки на транспорті) у цій адміністративній справі.
ФОП ОСОБА_1 направив на поштову адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду клопотання про зловживання представником Укртрансбезпеки процесуальними правами від 05.03.2024, реєстрацію якого проведено в суді 11.03.2024 за №7457/24 (а.с.206-208).
Позивач мотивує вказане клопотання тим, що представник відповідача неодноразово подавав пояснення з однаковими мотивами, з тим самим однорідним текстовим змістом з посиланням на ті ж самі рішення судів. ФОП ОСОБА_1 вважає вказані обставини зловживанням процесуальними правами з метою уповільнення розгляду справи та накладення додаткових процесуальних обтяжень на позивача. Просить вжити заходів для запобігання подальшому зловживанню процесуальними правами з боку представника Укртрансбезпеки, притягнути представника відповідача до відповідальності за таке зловживання.
Відповідно до частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (частина 2 статті 45 КАС України).
Наведений у частині 2 статті 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Кодекс адміністративного судочинства України не містить відповідного окремого положення, яке визначає випадки та наслідки такого зловживання. Разом з тим заборона зловживання процесуальними правами є загально-правовим принципом і поширюється на всі види судочинства.
Суд критично оцінює доводи позивача, викладені в клопотанні від 05.03.2024, оскільки останній у своїх поясненнях неодноразового вдавався до повторювання власних міркувань.
Слід зазначити, що повторення аргументації не впливає на її якісний характер і не створює перешкод для суду у їх розумінні.
За таких обставин, беручи до уваги вищезазначені положення нормативно-правових актів, подання представником Укртрансбезпеки процесуальних документів з певним чином формулювання власної позиції, яку учасник справи сприймає/розуміє повторювання аргументації, яка раніше викладалася в інших процесуальних заявах по справі, не є зловживанням процесуальними правами та не породжує наслідків, передбачених статтею 45 КАС України.
Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові пояснення і докази з власної ініціативи.
Представлені відповідачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від №010943 від 19.12.2023, є правомірною, прийнятою обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі статей 9, 245 КАС України при формулюванні резолютивної частини рішення суд обирає спосіб захисту прав, свобод, інтересів особи, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені перевіркою порушення у відношенні до позивача, суд не знайшов підстав вважати протиправним застосований адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000,00 гривень та прийняття оскаржуваної постанови №010943 від 19.12.2023 не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
В сукупності вказаного вище, суд робить висновок про не обґрунтованість адміністративного позову, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.
При оцінці питання розподілу судових витрат у справі судом з`ясовано, що позивачем, за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень згідно квитанції від 28.12.2023 за №5971-6340-8167-0125 (а.с.15).
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судовий збір.
Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291Конституції України, керуючись статтями139,241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Державна служби України з безпеки на транспорті(ідентифікаційний код юридичної особи 39816845; вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті(вул. Тополина, 3, с. Угорники, Івано-Франківськ місто, Івано-Франківська область, 76492).

Суддя Чуприна О.В.