Справа № 420/8800/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8800/24
УХВАЛА
08 квітня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить:
визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплату при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону;
зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування, визначеними Наказом (розпорядженням) Адміністрації Державної прикордонної служби України на 2020 рік.
Ухвалою суду від 25.03.2024 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде визнаний неподаним та повернутий позивачу.
Позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій покликаючись на воєнний стан та неотримання відомостей про суму нарахованої та виплаченої грошової компенсації за недоотримане речове майно просить поновити строк звернення до суду.
Стосовно доводів позивача суддя зазначає таке.
Щодо доводів позивача про запровадження воєнного стану в Україні, суддя в ухвалі від 25.03.2024 року зазначив, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли до його запровадження, як і закінчення строку, встановленого КАС України для звернення з цим позовом до суду.
Також суд зазначив, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Відповідну позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у справі №990/115/22.
В поданій 27.03.2024 року заяві позивачем, як і в попередній заяві, не зазначено жодних обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання позивачем процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Стосовно інших доводів, викладених в заяві від 27.03.2024 року, суд зазначає таке.
Спір у цій справі виник з приводу розміру грошової компенсації вартості не отриманого під час проходження військової служби речового майна, яка підлягає виплаті, зокрема, в разі звільнення військовослужбовця з військової служби.
У постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що за своєю правовою природою речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
У зв`язку з цим грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, вимоги про стягнення якої не обмежувалися будь-яким строком відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX).
Отже, суддя дійшов висновку про застосування до заявлених ОСОБА_1 позовних вимог спеціального місячного строку, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, який обчислюються з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
У заяві про поновлення процесуального строку від 27.03.2024 року, поданій на виконання ухвали суду, позивача послався на необізнаність зі складом грошових сум, які при звільненні й після цього надходили на її картковий рахунок та були визначені як «заробітна плата», без жодних роз`яснень, за що саме таку виплату здійснено.
Надаючи оцінку аргументам позивача, суддя дійшов висновку, що позивач повинна була дізнатися про порушення її прав при отриманні спірної компенсації за речове майно, оскільки ніщо не перешкоджало їй невідкладно звернутися до відповідача із запитом щодо проведених виплат, у тому числі щодо розміру компенсації за неотримане речове майно.
Жодних доказів на підтвердження обставин учинення відповідачем протиправних дій, які би позбавляли позивача можливості дізнатися про складові виплачених йому сум при звільнені, позивач суду не надав.
За таких обставин суддя дійшов висновку, що звернення позивача із запитом до відповідача у лютому 2024 року після спливу чотирьох років з дня отримання спірної компенсації за речове майно не впливає на початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом і не є поважною причиною його пропуску.
Про наявність інших обставин, які би вказували на істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав, позивач не зазначив.
Згідно з п.1 ч.4 ст.169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, вона повертається позивачу.
Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.
Керуючись ст. 160, 169 КАС України суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.293-295 КАС України.

Суддя/підпис П.П.Марин