Справа № 160/24970/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНеклеса О.М.
за участі секретаря судового засіданняКомарової В.В.
представника позивача представника відповідача Єренко Д.В. Рожкової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ Крістал Плюс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженої відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ Крістал Плюс» (далі - позивач, ТОВ «ТД Крістал Плюс») звернулось до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якій просить:
- стягнути на користь ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «Крістал Плюс» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що через воєнні дії товариство наразі знаходиться у скрутному становищі при тому, що велика кількість робітників, які повинні були контролювати діяльність товариства виїхала за межі України та не виконують своїх обов`язків, що стало чинником відсутності та неможливості вчасно відновити відповідну документацію. Позивач звернув увагу на те, що під час перевірки відповідачем була надана вимога про надання документів, в якій був відсутній такий документ, як змінний звіт за формою 14-ГС, тоді як в акті перевірки були встановлення порушення у зв`язку з його ненаданням перевіряючим особам. Наголошував на тому, що у діях товариства відсутні порушення які відображені у акті перевірки, оскільки усі нафтопродукти та СВГ, які поступають на АЗС для продажу, у відповідній кількості заносяться до РРО, який і здійснює облік зазначених товарно-матеріальних цінностей. Товариством для продажу пального використовується реєстратор розрахункових операцій, реалізація пального (нафтопродуктів) та СВГ здійснюється через спеціалізований електронний контрольно-касовий апарат для автозаправних станцій. Товариство у своїй господарській діяльності для обліку розрахункових операцій використовує РРО, який відповідає вимогам статті 12 Закону №265/95, протилежного не зазначено. Звітні документи РРО, а саме 2-звіт (фіскальний звітний чек) РРО містять відомості, зокрема, про фактичні залишки пального та СВГ у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів. При цьому, ведення підприємством на АЗС змінного звіту АЗС за формою №17-НП та №14-ГС передбачено для порядку приймання-передавання зміни на АЗС. Не внесення оператором АЗС записів до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП та №14-ГС, через його відсутність на момент перевірки, не є порушенням правил обліку нафтопродуктів. Окрім цього, визначальним для встановлення факту реалізації необлікованих товарно-матеріальних цінностей є встановлення розбіжностей між даними обліку позивача та фактичними залишками товарно-матеріальних цінностей на АЗС, чого податковим органом зроблено не було. Відповідних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів та СВГ на АЗС проведено не було і відтак не підтверджено існування об`єктивних відхилень наявних на АЗС нафтопродуктів та СВГ від даних обліку товариства. На підставі вищевикладеного, позивач вважає висновок про порушення позивачем п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг не підтвердженим жодними доказами та безпідставним. Окремо зауважив, що загальна вартість витрат позивача на правничу допомогу складає 4500 гривень, з яких: підготовка до розгляду справи 1500 грн., консультації позивача 500 грн., складання позовної заяви 2500 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2023 р. справу передано на розгляд судді Вербі І.О.
25.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що в ході проведення фактичної перевірки ТОВ «ТД «Крістал Плюс» перевіряючими 28.06.2023 вручено директору АЗС ОСОБА_1 письмову вимогу на надання завірених належним чином копій документів, проте змінний звіт за формою № 14-ГС, під час фактичної перевірки та до розгляду заперечень на акт фактичної перевірки, позивачем не надано. Таким чином, на думку відповідача, порушено ведення обліку отриманого та відпущеного СВГ на АГЗП (№ 14-ГС), тобто встановлено не оприбуткування газу скрапленого на загальну суму 1 787 452,30 грн., чим порушено п. 12 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями). Окремо наголошував на тому, що позивачем відповідно до Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, заява про неможливість виконання платником податків податкових обов`язків до контролюючого органу не подавалася (термін подання заяви - не пізніше 30 вересня 2022 року). При цьому, позивач здійснює свою діяльність у місті Дніпро, яке не відноситься до території із бойовими діями чи окупованих територій, тому зобов`язане це здійснювати належним чином у відповідності до чинного законодавства. З огляду на викладене відповідач вважає, що порушення, викладені в акті фактичної перевірки, є у повному обсязі доведеними контролюючим органом. Також відповідач зауважив, що позивачем не надано жодних документів та доказів, які могли підтвердити укладання договору з адвокатом, визначення суми оплати за надані послуги, детального опису робіт здійснених адвокатом та квитанції на оплату наданих послуг, тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем, не є доведеним та обґрунтованим, а в задоволенні вимог про стягнення з ГУ ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ТД «Крістал Плюс» судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500,0 грн. слід відмовити.
28.11.2023 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій не визнає доводів викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву та підтримує позовні вимоги. Відповідь на відзив обґрунтована доводами, аналогічними тим, що були викладені у позовній заяві. Представник позивача наголошував на тому, що у вимозі, про яку зазначає відповідач, чітко зазначено перелік документів, які позивач мав надати на перевірку журнали 13-НП та 17- НП. Під час перевірки вказані журнали були надані представникам податкової, тоді як в акті перевірки визначено про відсутність журналу 14-ГС, який податковий орган не зазначав. Зауважив, що жодної провини у діях позивача з приводу начебто відсутності журналу 14-ГС не було та не могло бути, адже: перевіряючі особи не вимагали такий журнал; такий журнал ведеться на підприємстві справно; усі дані журналу повністю співпадають з даними z звітами; усі нафтопродукти та СВГ, які поступають на АЗС для продажу, у відповідній кількості заносяться до РРО, який і здійснює облік зазначених товарно-матеріальних цінностей. На підставі викладеного, позивач вважає висновок про порушення ним п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг таким, що не підтверджується жодними доказами, а тому є безпідставним.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді за її поданням заяви про відставку, ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 року №1129/0/15-23, та на виконання розпорядження № 785д від 05.12.2023 року адміністративну справу передано на розгляд судді О.М. Неклесі.
26.12.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з урахуванням уточнення, в якому ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначає про відсутність підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Відзив обґрунтовано доводами, аналогічними тим, що були викладені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.
04.01.2024 року до суду від представника відповідача надійшла заява про виклик свідка.
15.01.2014 року підготовче засідання було відкладено до 29.01.2024 року на 10:30.
29.01.2024 року термін підготовчого судового засідання було продовжено на 1 місяць, у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 26.02.2024 року 10:30.
26.02.2024 року підготовче засідання було відкладено до 11.03.2024 року на 11:00.
11.03.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка було відмовлено, підготовче засідання було закрито, призначено розгляд справи по суті на 01.04.2024 року на 14:00.
13.03.2024 року до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог,
01.04.2024 року представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
За результатами перевірки було складено Акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним №2524/04-36-09-02/40258070 від 10.07.2023 року, у висновках якого зазначено про порушення позивачем:
- статті 230.1.3. Податкового кодексу України;
- п.12 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95 ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями);
- вимоги Наказу міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 № 332 «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту» зі змінами та доповненнями.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95- ВР (далі - Закон №265) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Згідно зі статтею 20 Закону №265 до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначенням у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (далі Закон №996) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, що використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності встановлений Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, яка затверджена наказом Міністерство палива та енергетики України від 03 червня 2002 року №332 (далі - Інструкція №332).
Як визначено у підпунктах 5.2.2, 5.2.4 і 5.2.6 пункту 5.2 Інструкції №332 приймання СВГ, що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов`язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою №3-ГС. Видаткова та товаротранспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.
Інформація про кількість СВГ, що надійшов на підприємство в автоцистернах, зазначається у журналі оперативного обліку СВГ за формою №2-ГС і після здавання звіту матеріально відповідальною особою в бухгалтерію оприбутковується за бухгалтерським обліком.
Під час внутрішньогосподарських перевезень СВГ приймання і оприбуткування за складським та бухгалтерським обліком проводиться на підставі видаткових та товаротранспортних накладних.
Згідно з положеннями пунктів 9.1, 9.2, 9.3 Інструкції №332 на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю СВГ, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою №14-ГС.
Під час приймання-здавання зміни касири і оператори АГЗС (АГЗП) спільно: визначають залишки СВГ на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни, надходження СВГ за зміну, які підтверджені відповідними документами, та кількості відпущеного газу за зміну за сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок; вимірюють рівні наповнення скрапленим газом резервуарів АГЗС (АГЗП) і за результатами проведених вимірювань визначають об`єм СВГ; роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виторгу за зміну; передають по зміні залишок грошових коштів.
Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою №14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП).
У пункті 11 Інструкції №332 зазначено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону №996 та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246. Податковий облік господарських операцій руху СВГ ведеться згідно із чинним законодавством України.
Слід зазначити, що у постанові від 31 серпня 2023 року по справі №820/1435/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що зміст наведених вище положень Закону №265 та Інструкції №332 у сукупності дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність чи недоліки в оформлені таких документів оперативного обліку (зокрема, змінних звітів оператора АГЗС форми №14-ГС) не можуть бути єдиною підставою для висновку про порушення порядку ведення обліку СВГ за місцем його продажу та застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону №265.
Також, Верховний суд у постанові від 06.12.2023 року по справі №400/5717/22 прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати здійснення позивачем обліку СВГ за формою змінного звіту №17-НП замість №14-ГС самостійною й достатньою правовою підставою для висновку щодо не здійснення обліку скрапленого газу у встановленому порядку для цілей застосування штрафних санкцій відповідно до статті 20 Закону №265.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.06.2023 року позивачем була отримана вимога перевіряючих про надання платником податків документів, в якій чітко було зазначено перелік документів, що позивач мав надати на перевірку. З вказаної вимоги вбачається найменування журналів, а саме 13-НП та 17-НП, які витребовувались контролюючим органом, що не заперечується відповідачем.
Зазначені документи журнал обліку надходження нафтопродуктів №13-ПН та змінний звіт №17-НП були надані відповідачу та використані під час фактичної перевірки ТОВ «ТД «Крістал Плюс», про що зазначено в акті перевірки.
Також з акта перевірки вбачається, що окрім вищенаведених документів, контролюючим органом при перевірці були використані: ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним; книга обліку розрахункових операцій; журнал оперативного обліку скрапленого вуглеводного газу, що надійшов №2-ГС; договір поставки нафтопродуктів; видаткові накладні за 2023 рік; дозволи; договір оренди; договір на технічне обслуговування.
Надаючи оцінку мотивам визнання податковим органом не надання ТОВ «ТД «Крістал Плюс» до перевірки змінних звітів оператора АГЗС форми №14-ГС порушенням пункту 12 статті 3 Закону №265, суд не заперечує визначення Інструкцією №332 форми відповідного змінного звіту згідно з додатком 14 до Інструкції №332 за встановленою формою №14-ГС.
Проте, визначаючись щодо достатності підстав вважати таку підставу нездійсненням обліку СВГ у встановленому порядку для цілей застосування штрафних санкцій на підставі статті 20 Закону №265 суд, насамперед, звертає увагу на потребі з`ясування дійсного обліку СВГ у змінному звіті №17-НП, який надавався до перевірки, через застосування принципу «превалювання суті над формою». В аспекті такого підходу формальне недотримання форми звітного документа не є ствердженням нездійснення фактичного обліку, включно з відображеними показниками такого обліку, які за формою їх відображення (змінний звіт №17-НП), не відповідають встановленій формі (змінний звіт №14-ГС).
Окрім цього, визначальним для встановлення факту реалізації необлікованих товарно-матеріальних цінностей є встановлення розбіжностей між даними обліку позивача та фактичними залишками товарно-матеріальних цінностей на АЗС, чого податковим органом зроблено не було.
Відповідних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів та СВГ на АЗС проведено не було, а відтак не підтверджено існування об`єктивних відхилень наявних на АЗС нафтопродуктів та СВГ від даних обліку товариства.
Зміст викладеного порушення в акті фактичної перевірки №2524/04-36-09-02/40258070 від 10.07.2023 року не містить викладу відсутності обліку СВГ за певними реквізитами облікових даних для цього виду палива, зокрема й щодо рівня наповнення резервуарів (у відсотках і літрах).
При цьому, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дані щодо руху СВГ, які наведені у змінних звітах форми №17-НП, підтверджуються й іншими первинними документами за відповідні періоди, а саме: видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, Z-звітами, а в акті фактичної перевірки №2524/04-36-09-02/40258070 від 10.07.2023 року не зафіксовано розбіжностей між змінними звітами за формою №17-НП і даними РРО, договорами поставки газу, товарно-транспортними накладними та/або видатковими накладними.
Окрім того, позивачем до суду були надані змінні звіти форми №14-ГС та відомості в них відповідають відомостям зазначеним у змінних звітах форми №17-НП.
Виходячи зі встановлених судом обставин цієї справи, враховуючи зазначені вище норми права та правові висновки Верховного суду у подібних до спірних правовідносин, суд прийшов до висновку, що порушення порядку ведення журналу обліку надходження нафтопродуктів та/або змінного звіту або не надання таких журналів та/або змінних звітів до перевірки не може бути достатньою підставою для накладення на позивача фінансової санкції на підставі статті 20 Закону №265.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В свою чергу відповідачем доводи позивача не спростовані, правомірність оскаржуваного рішення не доведено.
За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частинами 4-5 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 у справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до позовної заяви надано копію ордера про надання правничої допомоги позивачу, на підставі договору (без номера та дати) у Дніпропетровському окружному адміністративному суді та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №696 від 18.06.2012 року.
Також в позовній заяві позивач зазначив, що загальна вартість витрат позивача на правничу допомогу складає 4500 гривень, з яких: підготовка до розгляду справи 1500 грн., консультації позивача 500 грн., складання позовної заяви 2500 грн.
При цьому, договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату послуг адвоката, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, до суду не надано.
Крім того, позивачем не доведено співмірність витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом витраченим адвокатом.
За наведених обставин, суд вважає, що надані позивачем документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в даній адміністративній справі, витрати на правничу допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 2024 року.

Суддя О.М. Неклеса