Справа № 500/1056/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1056/24

10 квітня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (вислуга років).

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати з 03.03.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (вислуга років) відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від17.07.2023 у справі №500/2794/23 (набрало законної сили 25.09.2023) позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, період навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, прийнявши відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Подану апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №500/2794/23, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2023 повернуто скаржнику.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.12.202 у справі №500/2794/23 відмовлено у заяві представника Головного управління Пенсійного фонду України про роз`яснення судового рішення повністю.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі 500/2794/23 повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 03.03.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах та знову відмовлено у призначенні спірної пенсії з тих же підстав, всупереч правовій оцінці, наданій у судовому рішенні, що вбачається з листа відповідача за №1900-0303-8/1000 від 08.01.2024.

Не погодившись з таким рішенням відповідача оформленим листом, позивач вкотре звернулася до суду для захисту прав та законних інтересів у сфері соціального забезпечення.

Ухвалою суду від 01.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

25.03.2024 від відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої заперечення вказує, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №500/2794/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, період навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, прийнявши відповідне рішення.

Повідомляє, що абзацом 2 зобов`язальної частини рішення суду скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.03.2023 №48 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Зазначає, що позивач із заявою, про призначення пенсії на пільгових умовах до Головного управління не зверталася і рішення про відмову у призначенні такого виду пенсії не виносилося.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000 повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду у іншому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді на навчанні, в порядку черговості.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 03.03.2023 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років, яка за принципом екстериторіальності розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, рішенням якого №48 від 10.03.2023 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Оскаржуючи вказане рішення в судовому порядку рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2794/23 від 17.07.2023, яке набрало законної сили 25.09.2023, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, період навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, прийнявши відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2794/23 повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 03.03.2023.

У листі-відповіді від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000, зокрема, повідомлено, що абзацом 2 зобов`язальної частини рішення суду скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.03.2023 №48 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Зазначено, що позивач із заявою, про призначення пенсії на пільгових умовах до Головного управління не зверталася і рішення про відмову у призначенні такого виду пенсії не виносилося. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.03.2023 №48 винесене за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років.

Рішення суду не містить зобов`язань щодо зарахування окремих періодів спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням вище наведеного, на виконання вимог, викладених у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду, прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії за вислугу років.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 у задоволенні заяви представника Головного управління Пенсійного фонду України про роз`яснення судового рішення в справі №500/2794/23 відмовлено повністю.

Суд наголошує, що предметом розгляду в даній адміністративній справі є, зокрема, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (вислуга років), що не було предметом розгляду в іншій справі №500/2794/23, яке стало підставою для звернення до суду з цим позовом, тому законних підстав для закриття провадження у цій справі не має.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі також - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі також - Закон №1058-ІV).

Відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" положення Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54, та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального захисту за умови наявності станом на 01.04.2015 спеціального стажу не менше 25 років, станом на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

До стажу роботи, зараховується період роботи на відповідних посадах у відповідних закладах згідно із Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (із внесеними змінами) (далі - Перелік №909).

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

У примітці №2 до Переліку №909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 №2801-ХІІ (далі за текстом - Закон №2801-ХІІ), згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, законодавцем установлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Як видно з матеріалів справи періоди роботи позивача з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

Щодо зарахування періоду навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990, то такий період підлягає до зарахування, так як підставами зарахування часу навчання до трудового стажу є трьохмісячний термін працевлаштування за набутою професією з дня закінчення навчання, що кореспондує до норми статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" та підтверджується належними доказами, а саме копією диплому серії НОМЕР_2 .

Після цього, позивач була працевлаштована з 05.03.1990 (у тримісячний строк з дня закінчення навчання), що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

Тому рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №500/2794/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, період навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд критично оцінює твердження відповідача викладене у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (вислуга років) про те, що "В результаті розгляду заяви на призначення пенсії за вислугу років від 03.03.2023, до страхового стажу згідно документів, долучених до заяви, на призначення пенсії не враховано період роботи з 05.03.1990 по 31.12.1998, оскільки запис про звільнення з роботи (23.03.2022) не засвідчений підписом відповідальної особи та відбитком печатки (з 01.01.1999 страховий стаж обчислено згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Зважаючи на зазначене вище зауваження, для зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи з 05.03.1990 по 10.10.2017 підстави теж відсутні. Таким чином, страховий стаж склав 26 років 00 місяців 11 днів. Спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не визначений".

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №500/2794/23 є обов`язковим для виконання та врахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (вислуга років) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати з 03.03.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (вислуга років) відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990, суд враховує таке.

Фактично підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №500/2794/23.

Однак суд зауважує, що питання призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Відтак, такий спосіб захисту прав та інтересів позивача відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правова визначеність, як спеціальна складова більш загального принципу верховенства права, передбачає правило остаточності рішень суду та гарантованість їх виконання. Цей принцип був сформульований ще в Стародавньому Римі: "res judicata pro veritate habeture" - "судове рішення має прийматися за істину" (у більш вільному трактуванні формулюється так: "що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Таким чином, остаточне рішення суду є обов`язковим до виконання до моменту зміни умов, за яких його ухвалено.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірності власних дій, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню .

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За положеннями частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити ачстково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 08.01.2024 №1900-0303-8/1000 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (вислуга років).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 03.03.2023 та прийняти рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 10 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, Тернопільський район, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.