Справа № 160/1594/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2024 рокуСправа №160/1594/24
17 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії позивачу. Позивач стверджує, що відповідач особисто здійснював опрацювання поданих документів, в зв`язку з чим недоліки такого опрацювання не можуть створювати негативних наслідків для позивача.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/1594/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1594/24, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
19 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та зазначає, що пунктом 2.1 Порядку № 22-1, визначено, що до заяви про призначення (перерахунок)/поновлення пенсії додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи. Обов`язок щодо надання документів чинним законодавством покладено на заявника. Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання). Згідно з п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне місце проживання. Відповідно до п. 2.23 розділу II Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший , передбачено, зокрема, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах так i в копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Звертає увагу суду, що в заяві про призначення пенсії від 29.11.2023 значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ОСОБА_1 (без зазначення по батькові). Строк дії паспорту для виїзду за кордон до 27.01.2024 (заява про призначення від 29.11.2023, копія паспарту для виїзду за кордон додано позивачем до матеріалів позовної заяви). Таким чином, позивач, як громадянин України, жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в Україні, однак, ОСОБА_1 при зверненні до органів, що призначають та виплачують пенсію, повинен наряду з іншими громадянами України дотримуватися приписів діючого законодавства щодо подання необхідних документів для призначення пенсії. Враховуючи вище наведене вбачається, що позивачем не додержано Порядку подання необхідних документів для призначення пенсії, отже Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідних документів
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
29 листопада 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказана заява розглянута відповідачем відповідно до принципу екстериторіальності.
Рішенням відповідача від 01.12.2023 року №27 (№158391/01-16) позивачу відмовлено в призначенні пенсії. В обґрунтування рішення зазначено: результати розгляду документів, доданих до заяви: до заяви надано копію паспорта громадянина України, що суперечить вимогам пункту 2.23. Додатковий коментар: відмовлено в призначення пенсії в зв`язку з відсутню необхідних документів.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1.

Згідно п. 1.8. Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Відповідно до п. 2.1. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: відомості про місце проживання особи.

За п. 2.23 Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Пунктом 3.3. Порядку №22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Згідно п. 4.1. Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

- надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

- сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

- надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. Порядку №22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів

Згідно з п. 4.7. Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Відповідач в спірному рішенні констатував суперечність наданого позивачем паспорта громадянина України пункту 2.23 Порядку №22-1. Ця норма права визначає можливий формат документів, які надаються (особа надає оригінали або копії, які засвідчені нотаріально або адміністрацією підприємства). Також відповідач вказав про відсутність необхідних документів (без конкретизації).

Суд констатує, що спірне рішення є індивідуально-правовим актом, який не відповідає вимогам законодавства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);

добросовісно (п. 5);

розсудливо (п. 6);

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.

При цьому невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Наведене дає підстави для висновку, що оскаржуване рішення не містить мотивації відмови.

Невмотивованість та неналежна обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень є достатньою за визначених обставин справи підставою для визнання такого рішення протиправним

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.09.2023 року у справі №420/14943/21.

Стосовно вимог до адміністративного акта суб`єкта владних повноважень у судові практиці склалася правова позиція, відповідно до якої такий акт має бути обґрунтованим та мотивованим.

Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Зміст оскаржуваного у цій справі рішення, який є індивідуально-правовим актом і породжує права та обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом; з метою виконання вимоги щодо обґрунтованості спірного рішення суб`єкту владних повноважень не достатньо вказати у його змісті на факт відповідного правопорушення; останній зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у відповідній сфері.

Вимога про те, що адміністративний акт про застосування санкцій повинен містити мотиви, на яких він ґрунтується, на додаток до принципів справедливої адміністративної процедури, що регулюють адміністративні акти, встановлена також у Рекомендації № R(91)1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про адміністративні санкції (прийнято Комітетом Міністрів 13 лютого 1999 року) на 452-му засіданні заступників міністрів) (Council of Europe Committee of ministers Recommendation No. R(91)1 of the Committee of Ministers to member states on administrative sanctions).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.03.2023 року у справі №160/18668/21.

У контексті вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.12.2023 року у справі №120/10896/22.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказував, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 03.04.2024 року у справі №826/16498/16

Всупереч вищевказаному відповідач не конкретизував стверджуване ним порушення позивачем вимог п. 2.23 Порядку №22-1, в т.ч. не вказав яким саме чином допущено відповідне порушення. В додатковому коментарі відповідач послався на відсутність необхідних документів, що логічно суперечить його попередньому зауваженню до формату (а не достатності) наданих документів, а також не містить конкретного зазначення документу (або родової приналежності документа), який не було надано.

Більш того, згідно вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства та враховуючи вищевикладені повноваження органів Пенсійного фонду України:

1) саме відповідач на виконання п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону №1058-IV міг отримати необхідну інформацію від інших органів державної влади (зокрема, щодо належності саме позивачу наданого паспорту громадянина України для виїзду за кордон);

2) саме відповідач на виконання вимог п. 1.8. Порядку №22-1 мав би повідомити позивача про необхідність надати додаткові документи;

3) саме відповідач на виконання вимог п. 3.3. Порядку №22-1 мав надати допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії;

4) саме працівники органу Пенсійного фонду України, прийнявши пакет документів на призначення позивачу пенсії, згідно вимог п. 4.1. Порядку №22-1 засвідчити «наявність в особи всіх документів»;

5) саме працівники органу Пенсійного фонду України на виконання вимог п. 4.2. Порядку №22-1 мали надати достатню інформацію щодо призначення пенсії, перевірити її зміст та достатність документів, належність їх оформлення, повідомити про необхідність їх дооформлення, а також здійснити їх сканування та запитати необхідні відомості в державних реєстрах.

6) саме відповідач на виконання п. 4.2. Порядку №22-1 мав, за наявності потреби в додатковій перевірці достовірності документів (в т.ч. встановлення по-батькові позивача) перевірити, продовжити строк розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

7) саме відповідач згідно п. 4.7. Порядку №22-1 мав здійснити всебічний, повний і об`єктивний розгляд поданих документів.

Вищевикладені нормативні положення відповідачем порушені шляхом їх невиконання, що також свідчить і про порушення вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вказаних раніше.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідач у відзиві використовує обґрунтування, яке відсутнє в спірному рішенні, фактично вдаючись до його відкладеного обґрунтування. Такий спосіб реалізації наявних у відповідача повноважень є окремим порушенням вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки створює для позивача правову невизначеність, за якої для встановлення суті допущеного позивачем та стверджуваного (в загальних рисах) відповідачем порушення необхідно звернутися до суду.

Більш того, таке обґрунтування є явно суперечливим, оскільки відповідач ухвалив рішення щодо конкретної особи (з прізвищем, ім`ям та по-батькові, датою народження), однак у відзиві посилається на те, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон позивача не містив по-батькові особи. Також відповідач звертав увагу суду на строк дії такого паспорта, однак спірне рішення винесено за майже два місяці до спливу дії цього документу, тобто в період його чинності.

Узагальнюючи вищевикладене суд констатує невмотивованість спірного рішення відповідача, а також його ухвалення з порушенням вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України: без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); недобросовісність (п. 5); нерозсудливість (п. 6); непропорційність, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Отже, рішення відповідача від 01.12.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В цій справі відповідач, ухваливши протиправне рішення, не перейшов до реалізації наявних у нього дискреційних повноважень в сфері призначення пенсії. Передусім, відповідач не проаналізував наявні документи на підтвердження стажу позивача та не визначив його кількість. В свою чергу суд має повноваження оцінювати діяльність відповідача в цій сфері, однак не підміняти відповідача та діяти замість нього, тобто первісно (без участі органу Пенсійного фонду України) визначати страховий стаж позивача шляхом аналізу його трудової книжки. Це повноваження згідно законодавства України належить відповідачу, в свою чергу суд, як і відповідач, діють виходячи з принципу законності, закріпленого в ст. 19 Конституції України, що передбачає в т.ч. здійснення саме визначених законодавством повноважень.

Оскільки відповідач не визначив наявний у позивача страховий стаж, в т.ч. не реалізував належні у нього для цього дискреційні повноваження в частині дослідження трудової книжки позивача, суд констатує передчасність позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсії, оскільки для їх задоволення суд мав би замість відповідача повністю реалізувати його дискреційні повноваження, в той час як суд перевіряє законність поведінки відповідача, а не діє замість нього в разі його бездіяльності.

Вимоги про спосіб виплати пенсії є похідними від вимог про призначення пенсії, а тому також є передчасними. Такими ж є і вимоги про зобов`язання відповідача врахувати індексацію та нарахувати компенсацію втрати частини доходів.

При цьому щодо останньої вимоги суд звертає увагу позивача на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.08.2023 року у справі №460/6767/20

За таких обставин позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 01.02.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Відшкодування належить здійснити в повному обсязі, оскільки виключно через протиправну поведінку відповідача позовні вимоги у вищевказаній частині є передчасними та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці 05 квітня 2024 року, рішення постановлено в перший робочий день судді 08 квітня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.12.2023 року №27, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.11.2023 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко