Справа № 160/31606/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Васіної Н.В.
представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1
представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2
відповідача за первісним позовом ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі в режимі відеоконференції адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми податкового боргу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення,
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до бюджету у розмірі 31 519,04 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
04.12.2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень від 18.12.2023 року, вона просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансової санкції №000279/04-36-40-04/255531621 від 23.08.2019 року на суму 23 600 грн.
Ухвалою суду від 08.12.2023 року зустрічну позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу за зустрічним позовом строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду уточненого зустрічного позову, в якому уточнити зміст позовних вимог та привести їх у відповідність приписам ст.5 КАС України та надати докази сплати судового збору.
Ухвалою суду від 22.12.2023 року призначено розгляд адміністративної справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
10.01.2024 року до суду від ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що жодної перевірки в результаті якої було накладено штрафні санкції їй не надходило. Зазначає, що будинок АДРЕСА_1 є багатоповерхівка, а на першому поверсі зазначеного будинку розташовано близько 10 комерційних об`єктів з яких лише в одному вона здійснювала підприємницьку діяльність. Щодо доводів ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо необхідності сплати за нерухоме майно відмінне від земельної ділянки вказує, що такий самий податок приходить на ім`я реального власника (згідно із витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно) та зазначений податок своєчасно ним сплачується, що вказує на протиправність дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Протокольною ухвалою суду від 06.03.2024 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
До суду 13.03.2024 року він позивача за первісним позовом надійшла уточнена позовна заява, в прийнятті якої протокольною ухвалою суду від 27.03.2024 року було відмовлено.
19.03.2024 року до суду від позивача за зустрічною позовною заявою надійшло клопотання про витребування доказів, яке протокольною ухвалою суду від 27.03.2024 року залишено без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Позивач за зустрічним позовом під час судового розгляду позовні вимоги підтримала повністю, просила суд зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити повністю.
В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі, просила суд у його задоволенні відмовити.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Петриківська ДПІ.
Судом також встановлено, що на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було винесено 23.08.2019 року рішення про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу № 000279/04-36-40-04/ НОМЕР_1 , в розмірі 23 600 грн., а саме: 10 000 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчим встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої; 6 800 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями на розлив для споживання на місці за відсутністю статусу суб`єкта господарювання громадського харчування; 6 800 грн. - за роздрібну торгівлю тютюновими виробами поштучно.
Станом на 01.12.2023 року в інтегрованих картках платника податків ФОП ОСОБА_3 обліковувався не заявлений до суду податковий борг на загальну суму 31 519,04 грн., який виник у зв`язку із:
1. заборгованість по акцизному податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 2 380 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення №00/6649/0904 від 14.05.2021 р. на суму 2 380 грн;
3. заборгованість по земельному податку з фізичних осіб, виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 586,08 грн., згідно:
4. заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 855,75 грн. відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи № 26650860 від 15.06.2021 р. на суму 855,75 грн.;
6. заборгованість з збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства нарахований до 1 січня 2015 року, виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 1 016,76 грн. згідно пені нарахованої відповідно до ст.129 ПК України на загальну суму 1 016,76 грн.;
7. заборгованість по акцизному податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 139,32 грн., згідно пені нарахованої відповідно до ст.129 ПК України на загальну суму 139,32 грн.;
8. заборгованість по орендній платі з фізичних осіб, виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 1 921,13 грн., згідно пені нарахованої відповідно до ст.129 ПК України на загальну суму 1 921,13 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Абз.1 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.
Згідно із пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За змістом статті 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР) мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.
Статтею 18 Закону № 481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.
Пунктом 1 постанови КМУ від 30.10.2008 року № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (далі - постанова № 957) установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.
Відповідно до додатку до постанови № 957 мінімальна роздрібна ціна, зокрема, горілки та лікеро-горілчаних виробів становить 4 470 грн. за 1 літр 100-відсоткового спирту.
При цьому, примітками 1, 4 додатку до постанови № 957 визначено, що: мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, віскі, рому та інших спиртових дистилятів та спиртних напоїв, одержаних шляхом перегонки зброджених продуктів з цукрової тростини, джину та ялівцевої настоянки, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок, інших спиртових дистилятів та спиртових напоїв, у тому числі бренді ординарного, горілки виноградної, інших зброджених напоїв, сумішей із зброджених напоїв та сумішей зброджених напоїв з безалкогольними напоями різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків; мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни на окремі види алкогольних напоїв, визначені (розраховані) згідно з примітками 1-3 цього додатка, заокруглюються: у бік зменшення до найближчого числа, що закінчується на 0, якщо закінчуються від 1 до 4 копійок; у бік збільшення до найближчого числа, що закінчується на 0, якщо закінчуються від 5 до 9 копійок.
Суд звертає увагу, що визначення мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої здійснюється із врахуванням приміток 1 - 4 додатку до постанови № 957 у їх сукупності. Тобто, правила, викладені у примітці 4 додатку до постанови № 957 щодо заокруглення мінімальних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, підлягають обов`язковому застосуванню та їх недотримання необхідно розцінювати як порушення вимог щодо формування мінімальної роздрібної ціни на алкогольні напої.
Відтак, оскільки під час фактичної перевірки встановлено факт роздрібного продажу горілки 0,1 л на розлив за ціною 6 грн., що є порушенням постанови № 957, тому у позивача за первісним позовом були наявні правові підстави для застосування до відповідача фінансових санкцій за факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.
Крім того, відповідно до ч.6 ст.15-3 Закону № 481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.
Роздрібна торгівля алкогольними напоями регулюється також Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 р. № 854 (далі - Правила № 854).
Відповідно до абз.2 п.2 Правил № 854 роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.
Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів; забороняється торгівля алкогольними напоями на розлив у закладах ресторанного господарства за відсутності належних санітарно-гігієнічних умов та обладнання (забезпеченість проточною питною водою, посудом, мірними місткостями, одноразовим посудом тощо, наявність умов для миття посуду) та інших вимог, передбачених законодавством (п.22 Правил № 854).
Таким чином, здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та відповідно до зареєстрованих видів економічної діяльності. Відкриття вказаних суб`єктів господарювання (закладу (підприємства) ресторанного господарства) узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.
Так, під час проведення перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними та/або тютюновими виробами, контролюючим органом встановлено, факт реалізації горілки 0,1 л на розлив для споживання на місці без дозвільних документів які надають статус громадського харчування, суб`єкта господарювання.
В свою чергу ФОП ОСОБА_3 документів на підтвердження факту того, що вона має статус суб`єкта господарювання громадського харчування чи підприємства з універсальним асортиментом товарів, що дало б право здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, останньою суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідних документів. Також не було надано і будь-яких документів, які б свідчили про звернення позивача до уповноважених органів з метою отримання такого статусу.
Крім того, згідно із ст.15-3 Закону № 481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: 1) особами, які не досягли 18 років; 2) особам, які не досягли 18 років; 3) у приміщеннях та на території закладів освіти, закладів охорони здоров`я (крім ресторанів, розташованих на території санаторіїв); 4) у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; 5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); 6) з торгових автоматів; 7) на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); 8) поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); 9) у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; 10) з рук; 11) у невизначених для цього місцях торгівлі.
Отже, оскільки п.9 ч.1 ст.15-3 Закону № 481/95-ВР забороняється продаж тютюнових виробів поштучно, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області правомірно застосовано штрафну санкцію до ФОП ОСОБА_3 у розмірі 6 800 грн.
Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій № 000279/04-36-40-04/255531621 від 23.08.2019 року на суму 23 600 грн. є правомірним та таким, що вчинене відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання його протиправним та скасування з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, слід відмовити.
Згідно із підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту наведених норм слідує, що оподаткуванню належать об`єкти нежитлової нерухомості, ставки для таких встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування об`єктів нерухомості. Крім того, інформація, необхідна для розрахунку та справляння податку систематично надходить до контролюючих органів від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно й органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 відчужила належне їй нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договором дарування нерухомого майна від 23.10.2018 р.
Отже, ОСОБА_5 не була власником об`єкта нерухомого майна, за які в оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючий орган визначив податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 та 2022 роки.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача за зустрічним позовом про те, що згідно із відомостями, наявними в органах ДПС, позивач мав у власності зазначені приміщення, оскільки така інформація є службовою та використовується контролюючими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань. При цьому, інформація про факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Щодо посилань позивача за первісним позовом про наявність у ФОП ОСОБА_5 заборгованості по акцизному податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 2 380 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення №00/6649/0904 від 14.05.2021 р. на суму 2 380 грн., суд зазначає, що вказана сума боргу була сплачена відповідачем за первісною позовною заявою, що не заперечується сторонами.
Крім того, відповідачем за первісним позовом, була сплачена й сума боргу у розмірі 855,75 грн., яка виникла по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування. Даний факт також не заперечувався сторонами під час судового розгляду.
Щодо заборгованості по земельному податку з фізичних осіб, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 586,08 грн., суд зазначає, що наявність цього боргу представником податкового органу у судовому засіданні не підтверджено.
Крім того відповідачем за первісним позовом в судовому засіданні вказано, що нею 28.11.2023 року було сплачено всю наявну на цю дату суму податкового боргу.
Отже, позивачу за первісною позовною заявою слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по акцизному податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 2 380 грн., в частині стягнення заборгованості по земельному податку у розмірі 586,08 грн. та в частині стягнення заборгованості по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 855,75 грн.
Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
В силу п.57.1 ст.57 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 59.5 статті 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.3 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Отже, за відповідачем за первісним позовом наявна заборгованість:
- по адміністративним штрафам та штрафним санкціям за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яка виникла в результаті несплати платником податків встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 23 600 грн.;
- заборгованість з збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства нарахований до 1 січня 2015 року, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 1 016,76 грн., згідно пені нарахованої відповідно до ст.129 ПК України на загальну суму 1 016,76 грн;
- заборгованість по акцизному податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 139,32 грн., згідно: пені нарахованої згідно ст.129 ПК України на загальну суму 139,32 грн;
- заборгованість по орендній платі з фізичних осіб, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 1 921,13 грн., згідно пені нарахованої відповідно до ст.129 ПК України на загальну суму 1 921,13 грн., що разом складає 26 677,21 грн.
Згідно із положенням п.п.41.1, 41.2 ст.41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.
Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Крім того, суд зазначає, що підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 ПК України визначено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Відповідно до пункту 97.3 статті 97 ПК України у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.
Згідно із підпунктом 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, є стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.
Як наслідок, припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання таких зобов`язань, тобто не звільняє від обов`язку погашати податковий борг, який виник за час здійснення підприємницької діяльності, оскільки відповідно до підпункту 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 ПК України особою відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа.
Враховуючи викладене, суд вважає правомірним стягнення з відповідача за первісним позовом суми податкового боргу у загальному розмірі 26 677,21 грн.
Щодо строку звернення до суду з позовом, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст.102.4 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно із п.52-2 підрозділу 10 (інші перехідні положення) Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Цим же пунктом встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (станом на час розгляду справи - абзац десятий пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України).
Законом № 591-IX до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року. Згідно з внесеними змінами слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)", а в абзаці восьмому - також замінено слова та цифри "до 30 березня 2020 року" - словами та цифрами "протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Отже, ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України визначає умови спрощення адміністративної процедури у період дії карантину. При цьому положення абзацу десятого щодо зупинення строків давності носить компенсаторний характер та слугує меті забезпечення можливості продовження адміністративних процедур після закінчення карантину.
Постановою Кабінету міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" від 09.12.2020 р. № 1236 (з змінами і доповненнями), внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 1301 від 23.12.2020, № 9 від 05.01.2021, № 25 від 18.01.2021, № 83 від 05.02.2021, № 123 від 27.01.2021, № 104 від 17.02.2021, № 154 від 24.02.2021, № 230 від 22.03.2021, № 270 від 24.03.2021, № 310 від 07.04.2021, № 329 від 07.04.2021, № 374 від 21.04.2021, № 405 від 21.04.2021, № 445 від 28.04.2021, № 474 від 14.05.2021, № 551 від 02.06.2021, № 583 від 02.06.2021, № 611 від 16.06.2021, № 657 від 23.06.2021, № 677 від 29.06.2021, № 787 від 28.07.2021, № 855 від 11.08.2021, № 889 від 18.08.2021, № 954 від 13.09.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1003 від 20.09.2021, № 1066 від 11.10.2021, № 1096 від 20.10.2021, № 1102 від 25.10.2021, № 1237 від 29.11.2021, № 1240 від 24.11.2021, № 1246 від 02.12.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 1407 від 29.12.2021, № 1432 від 30.12.2021, № 1435 від 30.12.2021, № 1 від 12.01.2022, № 140 від 09.02.2022, № 229 від 23.02.2022, № 249 від 11.03.2022, № 311 від 18.03.2022, № 318 від 19.03.2022, № 369 від 26.03.2022, № 372 від 26.03.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023 відповідно до статті 29 Закону України "Про захист від інфекційних хвороб" Кабінет Міністрів України установив з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі - COVID-19), до 30.06.2023 р. на території України запроваджено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінетом Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., №23, ст.896, №30, ст.1061), від 20.05.2020 р. №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., №43, ст.1394, №52, ст.1626) та від 22.07.2020 р. №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020р., №63, ст.2029).
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності в період карантину визначених п.102.4 ст.102 ПК України було зупинено до 30.06.2023 року.
Також, статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9 згідно із Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 р. із змінами внесеними згідно з Законами №2142-ІХ від 24.03.2022 р., №2260-ІХ від 12.05.2022 р. Відповідно до п.102.9 ст.102 ПК України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків передбачених цим Кодексом.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку із військовою агресією російської федерації.
Указом Президента України від 14.03.2022 р. № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента від 18.04.2022 р. № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента від 17.05.2022 р. № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента від 15.08.2022 р. № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента від 16.11.2022 р. № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 90 діб до 19.02.2023 р.
Указом Президента від 06.02.2023 р. № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 20.05.2023 р. строком на 90 діб.
Указом Президента від 26.07.2023 р. № 451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 18.08.2023 р. строком на 90 діб.
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності в період дії правового режиму воєнного стану, введеного в Україні зупиняється.
Зупинення перебігу позовної давності означає - що в період існування вказаних обставин позовна давність не обчислюється, від дня припинення цих обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу що минув до його зупинення.
Велика Палата Верховного суду в постанові від 29.06.2021 р. по справі № 904/3405/19 висловила позицію про те, що зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог сторонами слід відмовити, з викладених вище підстав.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки спір за первісним позовом вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача за первісним позовом не підлягають.
Як видно з матеріалів справи, позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання зустрічної позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 858,88 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України, суд,
Первісний адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.
Стягнути податковий борг з платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до бюджету у розмірі 25 981,48 грн.
У задоволенні решти первісного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відмовити.
Зустрічний адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.
У задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складений 05.04.2024 року.

Суддя К.С. Кучма