Справа № 420/1999/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1999/24
УХВАЛА

09 квітня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом приватного малого підприємства «КОРСАР» (68355, Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Гагаріна, 28, ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» (68355, Одеська область, Кілійський район, м.Вилкове, вул.Белгородський канал, буд.58В, ) до Одеської обласної державної (військової) адміністрації (65032, м.Одеса, пр.Шевченка, буд.4, ), оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса» (65012, м.Одеса, пров.Штабний, буд.1), військової частини НОМЕР_2 (67570, Одеська область, Лиманський район, смт Чорноморське, ) про визнання протиправним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 17 січня 2024 року надійшла позовна заява приватного малого підприємства «КОРСАР», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса», військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, в якій позивачі просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати спільний наказ Одеської обласної державної (військової) адміністрації та оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса» №11 від 15.07.2023 «Про деякі заходи правового режиму воєнного стану щодо забезпечення потреб воєнної частини НОМЕР_2 »;

2.Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 з безоплатного вилучення та використання майна в рамках кримінального провадження №000053, перелік якого наведений у додатку «Перелік потужностей (майна) товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ», що використовується для потреб військової частини НОМЕР_2 до спільного наказу Одеської обласної державної (військової) адміністрації та оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса» №11 від 15.07.2023 «Про деякі заходи правового режиму воєнного стану щодо забезпечення потреб воєнної частини НОМЕР_2 ».

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяві із наведенням позовних вимог у відповідності до приписів ст.5 КАС України, наданням доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та надання доказів про сплату судового збору у сумі 4037,00 грн кожним позивачем.

05.02.2024 до суду надійшла заява (вх..№5003/24) представника позивача адвоката Чернієнка О.В., про усунення недоліків позовної заяви з додатком квитанцій про сплату судового збору та з додатком позовної заяви в якій позовні вимоги викладені в такій редакції:

1. Визнати протиправним та скасувати спільний наказ Одеської обласної державної адміністрації Одеської обласної військової адміністрації та Оперативно-стратегічного угруповування військ «Одеса» № 11 від 15.07.2023 року «Про деякі заходи правового режиму воєнного стану щодо забезпечення потреб воєнної частини НОМЕР_3 »;

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 з безоплатного вилучення та використання майна, вилученого в рамках кримінального провадження № 000053, перелік якого наведений у додатку «Перелік потужностей (майна) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ», що використовується для потреб військової частини НОМЕР_2 до спільного наказу Одеської обласної державної адміністрації Одеської обласної військової адміністрації та Оперативно-стратегічного угруповування військ «Одеса» № 11 від 15.07.2023 року «Про деякі заходи правового режиму воєнного стану щодо забезпечення потреб воєнної частини НОМЕР_2 »;

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 утриматись від вчинення дій з подальшого безоплатного вилучення та використання вищенаведеного майна.

При цьому, позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватне мале підприємство «Корсар» (альтернативно за текстом Позивач 1), Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (альтернативно за текстом Позивач 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна Бесарабія» (альтернативно за текстом Позивач 3) більше 10 (десяти) років займаються законною рибо добувною діяльністю, код КВЕД 03.11 Морське рибальство, 03.12 Прісноводне рибальство. Зазначена діяльність в тому числі здійснюється на острові Кубану гирла Старостамбульське р. Дунай. На острові Кубану вищенаведеними суб`єктами господарювання використовуються нежитлові приміщення, що належать директорам та/або засновникам ТОВ «Південна Бесарабія», ПМП «КОРСАР». З метою здійснення вказаної господарської діяльності позивачі орендують майно у вигляді рибальських сіток, човнів, інших знарядь лову. До почату війни в Україні позивачами були укладені договори оренди, предметом яких є вказані знаряддя лову, зазначені договори укладались з фізичними особами для здійснення господарської діяльності (рибної ловлі) біля острову Кубану. З 23 по 24 червня 2023 року співробітники Управління авіації та поліції на воді Національної поліції України спільно із співробітниками Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконно проникли до приватної власності мешканців м. Вилкове та провели в приватних будівлях та спорудах вказних рибодобувних підприємств огляди та обшуки без ухвали суду про дозвіл на проведення обшуку та без згоди власників приватних будівель та споруд. В результаті незаконних обшуків співробітники поліції вилучили знаряддя лову та інше майно офіційних рибалок і рибодобувних підприємств. Після чого саме інспектор Управління авіації та поліції на воді НПУ ОСОБА_2 здійснив неправдиве повідомлення до служби « 102» про факт нібито браконьєрства. За вказаним фактом СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000053 від 23.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Органом дізнання в своїх процесуальних документах не заперечувався той факт, що їм не було відомо хто є власником вилученого майна. Разом з цим, ТОВ «Південна Бесарабія» не могло надати документи, що підтверджують право власності на вилучене майно, адже товариство не є власником такого майна, а також не зобов`язане виконувати зазначену вимогу дізнавача тому, що це не передбачено вимогами КПК України (тимчасово вилучене майно повертається особі (ам) в якої воно було вилучене - ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України).

15.07.2023 Одеською обласною державною адміністрацією Одеською обласною військовою адміністрацією та Оперативно-стратегічним угрупованням військ «Одеса» було видано спільний наказ № 11 «Про деякі заходи правового режиму воєнного стану щодо забезпечення потреб воєнної частини НОМЕР_2 » (далі за текстом - Наказ). Зазначений Наказ підписаний командувачем Оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 та скріплений печаткою військової частини НОМЕР_4 , на печатці зазначений код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , а також підписаний Головою (начальником) Одеської обласної (військової) адміністрації Олегом Кіпером та скріплений печаткою Одеською обласної державної адміністрації. У відповіді № 96-АЗ/2328 від 04.09.2023 Одеської обласної військової адміністрації на адвокатський запит адвоката Чернієнко О.В. на питання «За якою адресою ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» може звернутись з аналогічним запитом до командувача Оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» надано наступну відповідь: «З приводу інших питань, зазначених у запиті, в обласної державної (військової) адміністрації інформація та документи відсутня. Враховуючи зазначене, для отримання іншої інформації та документів, пропонуємо звернутись із відповідним запитом до оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (за наявною у обласної державної (військової) адміністрації інформацією, адреса для листування: 65000, м. Одеса, пров. Штабний, 1). Зі змісту Наказу вбачається, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи звернення командувача військової частини НОМЕР_2 від 13 липня 2023 року № 1035, з метою відсічі збройної агресії проти України, вжиття вичерпних заходів сприянню виконанню військовою частиною НОМЕР_2 задач за призначенням: 1. Використовувати потужності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» () для потреб військової частини НОМЕР_2 , на час дії воєнного стану до його скасування притінення, або до видачі окремого наказу, враховуючи те, яка з цих подій настане раніше, у вигляді майна (маскувальних, рибацьких сіток тощо) згідно із додатком до наказу. 1.1. Майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» використовувати виключно для потреб військової частини НОМЕР_2 , пов`язаних з організацією заходів з відсічі збройної агресії російської федерації проти України, для потреб оборони. 2. Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» забезпечити виконання заходу правового режиму воєнного стану, запровадженого пунктом 1 цього наказу, забезпечити передачу майна у користування військової частини НОМЕР_2 за актами приймання-передачі. 3. Військовій частині НОМЕР_2 : 3.1. Забезпечити виконання заходу правового режиму воєнного стану, запровадженого пунктом 1 цього наказу. 3.2. Отримати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» майно, згідно з додатком до наказу. 3.3. Надати звіт ОУВ «ХЕРСОН» про стан виконання цього наказу. 4. Контроль за виконання наказу залишити за командуванням ОУВ «ХЕРСОН».

Позивачі вважають, що вищенаведений наказ № 11 від 15.07.2023 є протиправним та підлягає скасуванню оскільки знаряддя лову не є потужностями у розумінні Закону України № 771/97-ВР від 23.12.1997, адже вони призначені для добування живої риби, в той час як потужностями визнається, зокрема, обладнання та інші засоби, що використовуються у виробництві та/або обігу свіжої, охолодженої або замороженої риби, молюсків і ракоподібних за виключенням тварин, які не призначені для споживання людиною живими. Більш того, термін «об`єкти санітарних заходів» не включає терміну харчовий продукт тваринного походження. Водночас, з метою встановлення та перевірки факту наявності y ТОВ «Південна Бесарабія» певних потужностей, що можуть використовуватись для потреб оборони відповідачі мали здійснити запит до компетентного органу державної реєстрації потужностей.

Крім того, відповідачі були зобов`язані встановити та перевірити факт наявності у ТОВ «Південна Бесарабія» певних потужностей шляхом направлення до товариства листів, запитів та отримання документів, що підтверджують наявність таких потужностей. Проте, жодних дій для встановлення та перевірки факту наявності потужностей саме у ТОВ «Південна Бесарабія», що можливо використовувати, здійснено не було. Можливість здійснювати використання потужностей та трудових ресурсів підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб не звільняє відповідачів від обов`язку встановити осіб чиї права тимчасово обмежуються, перевірити наявність у них права, що підлягає тимчасовому обмеженню та не звільняє їх від обов`язку встановити чи дійсно майно, що використовується підпадає під поняття потужності.

Використання майна, яке відповідачі вважають «потужностями» ТОВ «Південна Бесарабія», вилученого в межах кримінального провадження та не повернутого особі в якої воно було вилучене не передбачено КПК України та Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Крім того, вилучення та використання майна військовою частиною НОМЕР_2 відбулось всупереч п. 3.2. оскаржуваного Наказу, яким передбачено «Отримати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» майно, згідно з додатком до наказу». Зокрема, 20.07.2023 року представник ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» та інших позивачів, адвокат Чернієнко О.В. на пропозицію слідчого прибув до місця зберігання тимчасового вилученого майна для його повернення. Проте, замість того щоб повернути та погрузити майно у машини ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» таке майно було одразу погружено на машини Військової частини НОМЕР_2 , тобто, без фактичного повернення майна особі у якої воно було вилучено (відеозаписи під назвою: VID38_0027, VID58_0030, VID44_0031). Отже, тимчасово вилучене всупереч вищенаведеним ухвалам слідчого судді та оскаржуваного Наказу одразу (без його фактичного переміщення та надання у розпорядження ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ») було вилучено у органу досудового розслідування (Третьої особи) та отримане у розпорядження ВЧ НОМЕР_2 . Більш того, в даному випадку фактично відбулось не використання «потужностей» як зазначено в оскаржуваному наказі, а примусове безоплатне відчуження майна з приватної власності фізичних осіб, які є власниками рибальських сіток. Зазначене підтверджується листом від 13.07.2023 № 1085, підписаним командиром військової частини НОМЕР_2 , адресованим Начальнику Одеської обласної військової адміністрації ОСОБА_3 . У зазначеному листі командир в/ч НОМЕР_2 з посиланням на ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» просить прийняти рішення про примусове відчуження майна з приватної власності ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ».

Отже, з наданої відповіді начальника СД відділення поліції №1 слідує, що орган досудового розслідування погодився з обов`язком повернення майна особі у якої воно було вилучено - ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ», проте, всупереч ч. 1 ст. 222 КПК України та у зв`язку з небажанням повертати вилучене майно здійснив розголошення відомостей досудового розслідування. В контексті викладеного наголошуємо на тому, що до ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» ніхто з командування в/ч НОМЕР_2 , Одеської обласної військової адміністрації, командування оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса» з метою уточнення даних про його власників та подальшого вилучення майна письмово та усно не звертався. Оскаржуваний наказ був виданий максимально швидко, без встановлення власників майна, у вихідний та не робочий день (субота 15.07.2023), з тією метою щоб вилучене майно не встигли повернути особі в якої воно вилучалось ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ».

Як наголошувалось вище вилучення майна відбулось без складання відповідного акту, проведення оцінки вилученого майна, що позбавляє його власників отримати подальшу компенсацію за вилучене майно. Зазначені порушення допущення з метою якнайшвидшого вилучення майна та не повернення його дізнавачем, щоб ТОВ «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» не встигло отримати вилучене майно та виконати зобов`язання з повернення майна його законним власникам. Позивачі усвідомлюють, що вказане майно можливо дійсно потрібне для захисту та оборони держави, проте, власники майна мають право отримати відповідну компенсацію за вилучене майно і цьому передує правильне оформлення процедури вилученого майна. Дана процедура також була порушена та не дотримана з метою ухилення від подальшої оплати вартості вилученого майна його власникам, саме з цією метою у оскаржуваному наказі використане формулювання «використовувати потужності Товариства....» з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 8 ЗУ № 389-VIII від 12.05.2015 року.

Виходячи з викладеного, позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 22.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

26.02.2024 суддею ухвалено прийняти до розгляду позовну заяву; відкрити провадження у адміністративній справі; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

12.03.2024 до суду (вх.№ЕС/10085/24) від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що вирішення даного спору має відбуватися у порядку господарського судочинства. Зазначає, що позивачі не можуть надавати оцінки щодо використання військовою частиною НОМЕР_2 вилученого майна за потребою, або без такої, більш того, військова частина НОМЕР_2 не володіла інформацією стосовно фігурування у кримінальному провадженні майна, що використовувалося ТОВ «Південна Бесарабія».

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Так, у даному випадку позивачі звернулися до суду за захистом свого права володіння, користування вилученим майном.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відповідачів, як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо права володіння рухомим майном.

Положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22 зазначено таке:

«Як в доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що: під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин; реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-6 (провадження № 12-143гс19) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності (пункти 1, 8 частини першої статті 19 КАС України).

Право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню (частина перша та друга статті 267 КАС України).

Касаційним судом зауважено, що законодавець визначив юрисдикцію адміністративних судів з розгляду справ про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності (статті 350, 351 ЦК України). Вирішення спорів щодо реквізиції чинним законодавством до адміністративного судочинства не віднесений.

Предметом спору у цій справі є оскарження розпорядження та акта щодо примусового відчуження транспортного засобу, на який, як вважає позивач, останній має право володіння, а отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується майнових прав позивача та має приватноправовий характер. Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту свого цивільного права, у зв`язку з чим він правомірно звернувся до суду із позовом в порядку цивільного судочинства».

Підсумовуючи вищевикладене, Верховний суд зазначив, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Слід також зазначити, що у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 420/288/20 зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

З урахуванням встановлених судом обставин справи у контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачі у цій справі виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як суб`єкти, які прийняли рішення та вчинили дії щодо примусового вилучення майна для Збройних сил України, тобто за своєю суттю розпорядником майна у цивільних правовідносинах з іншими суб`єктами речових прав.

Таким чином, не є публічно-правовим спір щодо управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третьої особи. Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.

Звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту майнових прав позивачів, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 23.06.2022 у справі № 540/2725/21.

Згідно ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, суд приходить до висновку, що цей спір не є публічно-правовим, зважаючи на суб`єктний склад і характер спірних правовідносин, а справу слід розглядати в порядку господарського судочинства.

При цьому, закриття підлягає провадження повністю, адже вимоги позивача є взаємопов`язаними.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 243, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі №420/1999/24 за позовом приватного малого підприємства «КОРСАР», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА БЕСАРАБІЯ» до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса», військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу.

Роз`яснити позивачам, що розгляд даної справи належить в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА