Справа № 200/635/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року Справа№200/635/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення №27 від 16.01.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення №27 від 16.01.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він по досягненню пенсійного віку, встановленого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся з заявою встановленого зразка та необхідними документами за призначенням йому пенсії на пільгових умовах. Позивач зауважив, що для підтвердження наявного пільгового стажу ним були надані наступні документи: трудова книжка; диплом; військовий квиток та пільгову довідку від 25.09.2023 року, але своїм рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) від 16.01.2024 року № 27 - у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, відмовив йому у задоволенні такої заяви. Позивач зазначив, що з таким рішенням відповідача категорично не згоден, вважає його неправомірним, просить суд скасувати його.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що 25.10.2023 року позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії на підставі п.2-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та яким від 01.11.2023 було винесено рішення про відмову у призначені пенсії №27. Відповідач зазначив, що 18.11.2023 позивач повторно звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії на підставі ч. 2 ст. 114 Закону №1058, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області та яким від 24.11.2023 було винесено рішення про відмову у призначені пенсії №27. Відповідач зазначив, що 11.01.2024 позивач повторно звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії на підставі ч.2 ст. 114 Закону №1058, яку за принципом екстериторіальності вже було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач). Відповідач зазначив, що розглянувши заяву про призначення пенсії за віком позивача та долучені до заяви документи від 16.01.2024 ним було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №27. Відповідач зауважив, що ст.114 п.2 Закону №1058 визначено, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - зокрема чоловіки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що до заяви про призначення пенсії позивачем була долучена довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.09.2023 №03.03.01-902/к, яка видана ПРАТ «МК АЗОВСТАЛЬ», яка не відповідає довідці згідно додатку № 5, оскільки, довідка містить підпис заступника директора начальника УП та РП ОСОБА_2 . Відтак, підстав для зарахування позивачу до пільгового стажу роботи по Списку №1 згідно пільгової довідки від 25.09.2023 року №03.03.01-902/к - немає, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5 постанови КМУ від 12.08.1993 року №637, а саме тому, що пільгова довідка підписується керівником, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів, або надається довідка про те, що зазначена посада на підприємстві відсутня. Крім того, в довідці зазначено місце роботи у цеху конвертерному, що не відповідає даним трудової книжки. Відповідач зазначив, що на підставі довідки форми ОК-5 до пільгового стажу роботи позивачу зараховані періоди з 01.01.1999 по 21.05.1999 року та з 01.01.2001 по 28.02.2022 року. Відповідач зазначив, що страховий стаж позивача на момент звернення складає 35 років 5 місяців 0 днів; пільговий стаж на підставі поданих документів за Списком №2 складає 12 років 0 місяців 7 днів; пільговий стаж на підставі поданих документів за Списком № 1 складає 0 років 4 місяці 21 день. Враховуючи вищевикладене та з оглянутих документів, які долучені позивачем до заяви, станом на 11.01.2024 у відповідача відсутні усі підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку через відсутність необхідного пільгового стажу, що передбачено ст. 114 Закону №1058. Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви до нього в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву, пенсійної справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , довідку розрахунок пенсійного (страхового) та пільгового стажу форми РС-право ППВП ПФУ та довідку форми ОК-5 ОСОБА_1 , письмові пояснення з приводу не зарахування позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 26.08.1991 по 21.05.1999.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у представника позивача адвоката Кардаш В.А. та відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 09.02.2024.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України про що свідчить наявна копія в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданим Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 11.01.2024 позивач із заявою про призначення пенсії звернувся засобами вебпорталу ПФУ за призначенням йому пенсії за віком на підставі ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, що підтверджується позовною заявою, відзивом на позовну заяву та насамперед рішенням №27 від 16.01.2024.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення про відмову в призначенні пенсії прийнятому відповідачем від 16.01.2024 №27, в якому зазначене наступне: відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 11.01.2024. Пунктом 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Згідно з пунктом 2 цієї статті, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить не менше 30 років. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 12 років 6 місяців. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам. Вік заявника 53 роки 4 місяці 12 днів. Страховий стаж особи становить 35 років 5 місяців 0 днів. Пільговий стаж особи (за Списком № 1) становить 4 місяці 21 день. Пільговий стаж особи (за Списком № 2) становить 12 років 0 місяців 7 днів. Підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника за результатами атестації робочих місць за умовами праці впродовж повного робочого дня, встановленого для даного виробництва. Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. Відсутність чи не підтвердження хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах. Результати розгляду документів, доданих до заяви: -за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди; за доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 16.01.2024 року № 27 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачу при обрахунку пенсії стаж за списком №1 періоди з 26.08.1991 по 21.05.1999 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за списком № 1 від 11.01.2024 року з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

Враховуючи, що позивачем в даній позовній заяві оскаржується саме рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області №27 від 16.01.2024 року, за наслідком поданої ним заяви про призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 11.01.2024 року, суд не бере до уваги наведене відповідачем щодо наявності, ще двох рішень про відмову у призначенні позивачу пенсії прийнятих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області від 01.11.2023 року, та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області від 24.11.2023 року відповідно.

Враховуючи вищенаведене, спірним питанням в даній справі є не зарахування відповідачем позивачу періоду його роботи з 26.08.1991 по 21.05.1999 року та як наслідок відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №1 для призначення позивачу пенсії з 11.01.2024 (дати його звернення з відповідною заявою до відповідача).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

З оскаржуваного рішення №27 від 16.01.2024 року, вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV через відсутність необхідного пільгового стажу, при цьому не зазначено якого, або ж за Списком №1, або ж за Списком №2.

При цьому у відзиві, відповідач теж не зазначає за яким саме пунктом було відмовлено позивачу у призначенні пенсії: за п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, чи за п.2 ч.2. ст.114 Закону №1058-ІV, а лише констатує: «Позивачем до заяви станом на 11.01.2024 в Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутні усі підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку через відсутність необхідного пільгового стажу, що передбачено ст. 114 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що позивач відповідно до зазначених ним позовних вимог просить повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за Списком №1, виходячи з цього, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.1 ст.114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом встановлено, що посада, на якій працював позивач у спірний період з 26.08.1991 по 21.05.1999 року, віднесена до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказаний період роботи позивача (постанова Ради міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10; постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст.62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 23 серпня 1991 року, судом встановлена наступна трудова діяльність позивача у спірний період:

- з 26.08.1991 по 14.05.1993 року - прийнятий в конвертерний цех слюсарем ремонтником металургійного обладнання, номер запису 3 в трудовій книжці;

- з 15.05.1993 по 31.10.1996 року переведений в конвертерному цеху слюсарем ремонтником металургійного обладнання 5 розряду, номер запису 4 в трудовій книжці;

- з 01.11.1996 по 21.05.1999 року - переведений в конвертерному цеху слюсарем ремонтником металургійного обладнання 6 розряду, номера записів 5,6 в трудовій книжці.

Щодо інших періодів роботи позивача, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні довідки форми ОК-5, ППВП ПФУ форми РС-право, що таким чином унеможливлює дослідити та надати оцінку діям відповідача щодо зарахування, або ж навпаки не зарахування інших періодів, окрім зазначеного позивачем у його позовній заяві та відповідно до зазначеного відповідачем у його відзиві на позовну заяву.

Таким чином, суд дійшов висновку, розглянути позовну заяву виключно у межах позовних вимог позивача та за наявністю відповідних доказів у матеріалах цієї справи без надання оцінки діям щодо інших періодів роботи позивача.

З приводу не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи: з 26.08.1991 по 21.05.1999 року, відповідач взагалі нічого не зазначив у своєму спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії прийнятому ним від 16.01.2024 року, зазначив лише, що пільговий стаж особи за Списком №1 становить 4 місяці 21 день.

Отримавши від відповідача відзив на позовну заяву, судом було встановлено причину не зарахування позивачу вищенаведеного періоду роботи, а саме: «До заяви про призначення пенсії позивачем була долучена довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.09.2023 №03.03.01-902/к, яка видана ПРАТ «МК АЗОВСТАЛЬ» не відповідає довідці згідно додатку № 5, довідка містить підпис заступника директора начальника УП та РП ОСОБА_2 . Відтак, підстав для зарахування позивачу до пільгового стажу роботи по Списку №1 згідно пільгової довідки від 25.09.2023 року №03.03.01-902/к, підстав немає, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку №5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», а саме пільгова довідка підписується керівником, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів, або надається довідка про те що зазначена посада на підприємстві відсутня, крім того в довідці зазначено місце роботи у цеху конвертерному, що не відповідає даним трудової книжки».

З приводу вищенаведеного відповідачем у його відзиві, суд зазначає наступне, трудовою книжкою позивача належним чином відображений спірний період його праці на: Жданівському металургійному комбінаті «Азовсталь»; Орендному підприємстві «Металургійний комбінат «Азовсталь»; ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (назви та їх зміни підприємств під час роботи на них позивача) з 26.08.1991 по 21.05.1999 року на посаді слюсаря ремонтника металургійного обладнання у конвертерному цеху.

Відповідно до наданої позивачем разом із заявою довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої ПРАТ «МК «Азовсталь» від 25.09.2023 року №03.03.01 902/к, якою також підтверджується, що позивач працював повний робочий день в ПРАТ «МК «Азовсталь» за період з 26.08.1991 по 21.05.1999 року, виконував роботи у цеху конвертерному за професією, посадою робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом обладнання в місцях його установки на ділянках (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які ведуть технологічний процес користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1: слюсарі ремонтники, що передбачено Списком №1 розділ ІІІ підрозділ 2а код КП Позиція 1030200а-1753а, підстава: постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року.

Судом встановлено, що вищенаведену довідку дійсно підписано заступником директора - начальником УП та РП, головним бухгалтером та заступником начальника відділу кадрів, але ж в свою чергу, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві оскільки ці документи вносяться відповідальними працівниками підприємства, а не особисто позивачем, більше того, такі недоліки не є підставою вважати про відсутність трудового стажу у позивача.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про спірний період роботи.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні даної справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та відповідно видачі довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у цих документах.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд критично ставиться до зазначеного відповідачем у його відзиві на позовну заяву, що: - «крім того в довідці зазначено місце роботи у цеху конвертерному, що не відповідає даним трудової книжки», оскільки, що в трудовій книжці, що в довідці від 25.09.2023 року зазначено, в спірний період з 26.08.1991 по 21.05.1999 року позивач працював слюсарем ремонтником металургійного обладнання саме в конвертерному цеху, інших даних матеріали справи не містять.

З приводу зазначеного відповідачем у його відзиві щодо: - «На підставі Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування довідки форми ОК-5 до пільгового стажу роботи позивачу зараховані періоди з 01.01.1999 по 21.05.1999 року та 01.01.2001 по 28.02.2022 року», суд зауважує, що відповідно до ухвали суду по цій справі від 09.02.2024 року у відповідача було витребувано: пенсійну справу позивача; довідку розрахунок пенсійного (страхового) та пільгового стажу форми РС-право ППВП ПФУ та довідку форми ОК-5 позивача; письмові пояснення з приводу не зарахування позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 26.08.1991 по 21.05.1999.

Але, станом на дату винесення рішення по цій справі, від відповідача окрім відзиву на позовну заяву та рішень про відмову у призначенні позивачу пенсії прийнятих Головними управліннями Пенсійного фонду України в Сумській та Луганській областях відповідно, інших доказів на адресу суду надано не було, таким чином доказів зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 періоду його роботи з 01.01.1999 по 21.05.1999 року, матеріали справи не містять.

Отже підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, оскільки позивач у період з 26.08.1991 по 21.05.1999 року працював на ПРАТ «МК Азовсталь» на посаді слюсаря ремонтника металургійного обладнання в конвертерному цеху, що підтверджується належними та наявними в матеріалах справи доказами, то даний період був протиправно не зарахований відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1, та з врахуванням висновків суду, суд вважає задовольнити повністю в цій частині позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 26.08.1991 по 21.05.1999 року до пільгового стажу за Списком №1 позивача.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Суд наголошує та акцентує свою увагу на тому, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу від 16.01.2024 №27, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Щодо інших питань зазначених позивачем у його позовній заяві з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 та зразкову справу Верховного суду №360/3611/20 від 21.04.2021 року, суд зазначає наступне.

У спірному рішенні відповідача прийнятому від 16.01.2024 року за наслідками розгляду заяви позивача від 11.01.2024 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, судом встановлено, що розгляд заяви був проведений та проаналізований відповідачем тільки з посиланням на наявність пільгового стажу за Списком №2, що передбачено п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, в свою чергу протиправно не зарахувавши позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 період роботи позивача з 26.08.1991 по 21.05.1999 року, відповідач оминув розглянути заяву позивача відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, що позбавило суд надати відповідну оцінку діям відповідача.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №27 від 16.01.2024 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1: на Жданівському металургійному комбінаті «Азовсталь»; Орендному підприємстві «Металургійний комбінат «Азовсталь»; ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» з 26.08.1991 по 21.05.1999 року на посаді слюсаря ремонтника металургійного обладнання у конвертерному цеху.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 01.02.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1 211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: 33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд.17, ) про визнання протиправним та скасування рішення №27 від 16.01.2024 та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () №27 від 16.01.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 11.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до його пільгового стажу роботи за Списком №1: на Жданівському металургійному комбінаті «Азовсталь»; Орендному підприємстві «Металургійний комбінат «Азовсталь»; ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» з 26.08.1991 по 21.05.1999 року на посаді слюсаря ремонтника металургійного обладнання у конвертерному цеху.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: 33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд.17, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 квітня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець