Справа № 380/1952/24
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 рокусправа № 380/1952/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, у якому заявлено позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати пункт 2 та пункт 3 рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №154-22/2023 від 27.07.2023 «Про розгляд заяв ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка» в частині відмови гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , рекомендації гр. ОСОБА_1 звернутись до розробника для впорядкування технічної документації відповідно чинних норм законодавства та інструкцій з формування технічних документацій;

зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області (, 81151, Львівська обл., Львівський р-н, с. Давидів, вул. Незалежності, 1а) затвердити технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 )

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 27.07.2023 відповідачем було прийнято рішення №154-22/2023 «Про розгляд заяв ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка», згідно пункту 2 якого було вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за №391/17686, «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», вказав на недотримання розробником технічної документації пунктів 2.2., 2.3, 2.4, абз.8 пункту 2.8 вказаної Інструкції, що не відповідає дійсності та підтверджується технічною документацією з землеустрою. Крім цього, згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.08.2021р. № 127 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2021 р. за № 1142/36764, визнано таким, що втратив чинність наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (зі змінами).

Позивачка стверджує, що проект землеустрою ПП «Кайлас», який повторно відмовляється затверджувати відповідач, складений у відповідності до вимог ст.50 ЗУ «Про землеустрій», був предметом дослідження та перевірки судом при прийнятті рішення у справі №380/927/23 від 28.03.2023.

Позивачка наголошує, що суд прийняв рішення у справі №380/927/23, яким зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача із врахуванням фактичних обставин, які були досліджені та встановлені у вказаній справі та з прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення з урахуванням висновків суду. Натомість відповідач, висновків суду у справі №380/927/23 до уваги не взяв, не врахував та прийняв нове протиправне рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою позивачу, без дотримання вимог ст. 186 Земельного кодексу України та з покликанням на нормативно-правовий акт, який втратив чинність.

Позивачка просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому стверджує, що Давидівська сільська рада при повторному розгляді заяви позивачки діяла правомірно та в межах своїх повноважень. Відповідач наполягає, що позивач не погоджується на впорядкування технічної документації та відповідно подання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на розгляд та затвердження сесії Давидівської сільської ради. Натомість, знову звертається до суду з вимогою зобов`язати Давидівську сільську раду затвердити технічну документацію.

Відповідач вважає, що суд не може підміняти собою інші органи, уповноважені законом вирішувати питання про оформлення прав на землю, покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/5635/13-ц.

Відповідач повідомляє, що спірна земельна ділянка має суміжних землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та землі комунальної власності. Відповідач зазначає, що у позовній заяві позивачка не надала повної інформації щодо розгляду своєї заяви, а саме в частині спору з сусіднім землекористувачем.

Відповідач вказує, що у розробленій технічній документації позивачки не зазначено існуючий проїзд згідно Генерального плану с. Старе Село, затвердженого рішенням виконкому обласної ради депутатів трудящих від 15 січня 1971 № 15. Громадянці ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до розробника технічної документації для приведення розмірів, площі та конфігурації земельної ділянки зазначеної в технічній документації у відповідність до фактичного користування. З плану земельної ділянки (складеного за результатами кадастрової зйомки), який надала позивачка, чітко видно, що позивачка не врахувала рекомендацій Давидівської сільської ради.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка подала відповідь на відзив на позовну заяву, у якому звертає увагу, що доводи та аргументація позову відповідачем не спростовані, просить позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 05.11.2021 та зареєстрованим в реєстрі за № 5206. Право власності позивачки на вказаний об`єкт житлової нерухомості зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 060 від 05.11.2021.

За заявою ОСОБА_6 ПП «Кайлас-К» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2022 ОСОБА_1 звернулась до Давидівської сільської ради з заявою про затвердження зазначеної технічної документації із землеутрою.

Рішенням 17 сесія VII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.12.2022 №176-17/2022 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » відмовлено гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1905 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю розробленої технічної документації до вимог містобудівної документації (захоплення частини дороги).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі №380/927/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення 17 сесії VIII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.12.2022 №176-17/2022 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 »; зобов`язано Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області (, адреса: 81151, Львівська область, Львівський район, с. Давидів, вул. Незалежності, 1А) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , із прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення з урахуванням висновків суду. Вказане рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 року у справі №380/927/23 Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області повторно розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла рішення № 154-22/2023 від 27.07.2023 «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка», згідно пункту 2 якого вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 . Згідно п.3 рішення рекомендовано гр. ОСОБА_1 звернутися до розробника для впорядкування технічної документації відповідно до чинних норм законодавства та інструкцій з формування технічних документацій.

Не погодившись з цим рішенням відповідача позивачка звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Приписами п.п."а", "б" ч.1 ст.12 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1, 2 ст.118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Відповідно до ч.11 ст.120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: … г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями ст. 186 Земельного кодексу України.

Згідно пункту 5 частини статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Як визначено ч.8 ст.186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до вимог ч.10 ст.186 ЗК України, висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування (ст. 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон № 858).

Суд встановив, що відповідно до оскаржуваного рішення відповідач повторно відмовив позивачці у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території с. Старе Село по вул. Львівській, 143. Рішення мотивовано тим, що технічну документацію гр. ОСОБА_1 виготовлено без дотримання (або не у повному обсязі дотримано) вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.06.2010 за № 391/17686, а саме пункти 2.2, 2.3, 2.4, абз.8 пункту 2.8 цієї Інструкції.

Суд враховує, що наказ Державного комітету України з земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, яким затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №127 від 13.08.2021. Цей наказ не був чинним на час розроблення технічної документації із землеустрою для гр. ОСОБА_1 . Тому покликання відповідача на порушення зазначеного наказу розробником документації - ПП «Кайлас-К» є помилковим.

У оскаржуваному рішенні зазначено про врахування рекомендацій постійної комісії Давидівської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування та екології. Проте зміст таких рекомендації, дату їх формування у рішенні не наведено.

Інших мотивів для відмови позивачці у затвердженні технічної документації із землеустрою рішення № 154-22/2023 від 27.07.2023 не містить.

Таким чином, всупереч положенням ст.186 ЗК України відповідач в оскаржуваному рішенні не навів конкретних мотивів його прийняття, тобто вичерпного переліку недоліків документації з землеустрою з описом змісту недоліків та посиланням на відповідні норми законів чи прийнятих відповідно до них підзаконних нормативно-правових актів.

Щодо посилання відповідача у відзиві на наявність спору ОСОБА_1 , з суміжним землекористувачем ОСОБА_4 щодо обмеження заїзду на її земельну ділянку, суд зазначає, що такі обставини не зазначені як підстава для відмови у затвердженні досліджуваної землевпорядної документації. Окрім того, суд зазначає, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. До подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 (провадження № 14-552цс18) та у справі № 350/67/15 (провадження № 14-652цс18), в яких вказувала про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, правового значення вони не мають. Аналогічний висновок містить постанова ВС від 04.10.2021 у справі № 346/5268/19.

Також суд враховує, що рішенням 17 сесії VIII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.12.2022 №176-17/2022 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » було відмовлено гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1905 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі №380/927/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення 17 сесії VIII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 15.12.2022 №176-17/2022 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ».

Суд звертає увагу, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, яким повторно відмовив позивачці у затвердженні технічної документації із землеустрою, та у спростування позовних вимог у цій справі, не навів жодних нових обґрунтувань чи мотивів, окрім тих, які вже бути предметом розгляду при вирішенні справи №380/927/23.

Дослідивши долучені до справи докази та оцінивши аргументи сторін суд дійшов переконання, що рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №154-22/2023 від 27.07.2023 в частині що стосується ОСОБА_1 є протиправним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Щодо обрання належного способу захисту прав позивачки суд виходить з такого.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Оскільки позивачці повторно відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою без обґрунтованих мотивів прийняття такого рішення, на переконання суду, зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивачки та призведе до реального їх відновлення. Суд наголошує, що при вирішенні спору встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття такого рішення. Натомість поведінка відповідача свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичної особи на землю.

Водночас позовна вимога щодо зобов`язання відповідача передати земельну ділянку у власність ОСОБА_1 заявлена передчасно з огляду на предмет звернення до відповідача та підстави заявленого позову.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 та пункт 3 рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №154-22/2023 від 27.07.2023 «Про розгляд заяв ОСОБА_2 та службової записки начальника юридичного відділу Романа Феданяка» в частині відмови гр. ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 та рекомендації гр. ОСОБА_1 звернутись до розробника для впорядкування технічної документації відповідно чинних норм законодавства та інструкцій з формування технічних документацій.

Зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області (, 81151, Львівська обл., Львівський р-н, с. Давидів, вул. Незалежності, 1а) розглянути та затвердити подану гр. ОСОБА_1 технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробником якої є ПП «Кайлас», площею 0.1905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (, адреса: 81151, Львівська область, Львівський район, с. Давидів, вул. Незалежності, 1А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКрутько Олена Василівна