Справа № 620/1769/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м.Чернігів Справа № 620/1769/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить наступне.

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 41 від 18.01.2024.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04 січня 2024 року.

Ухвалою судді від 05.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

Позивач має статус особи, яка потерпіла в наслідок Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення 4 категорії.

03 січня 2024 року позивачу виповнилося 55 років, і він набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка постійно проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Маючи більше 38 років страхового стажу, 11 січня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви було додано всі необхідні документи.

У Семенівському відділенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу було надано копію рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 41 від 18.01.2024, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки його заява, за принципом екстериторіальності, була направлена на розгляд саме до вказаного управління.

Рішення про відмову мотивовано тим, що позивач, станом на 01.01.1993, прожив на території зони посиленого радіоекологічного контролю 02 роки 09 місяців 10 днів з необхідних 4 років, при цьому період його проживання по 23.06.1988 року не зарахований відповідачем 2 через те, що він навчався, в цей період, в м. Новозибков Брянської області.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Таким чином, для призначення пенсії за ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потрібен мінімальний страховий стаж 15 років, який є в наявності у позивача.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсій на 2 роки за період з моменту аварії по 31 липня 1986 року та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Статтею 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (далі - Порядок 501), який був чинним на час видачі позивачу посвідчення, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Позивачу наданий статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується наявним у нього посвідченням серії НОМЕР_1 від 18.12.1992 року.

Таким чином позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи з 18 грудня 1992 року і по теперішній час.

Окрім того, видане позивачу Чорнобильське посвідчення підтверджує факт його постійного проживання або постійної роботи чи постійно навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 1 січня 1993 року, оскільки саме це було підставою для видачі такого посвідчення.

Окрім того, згідно довідки Семенівської міської ради Чернігівської області від 11.01.2024 № 11-07/72, в періоди з 01.05.1986 по 30.11.1986, з 01.03.1987 по 30.11.1987, з 01.01.1988 по 30.06.1988 та з 01.07.1990 і по теперішній час позивач проживав і проживає в м. Семенівка Чернігівської області. Згідно Постанови КМУ від 23.07.1991 року № 106 вищевказаний населений пункт до 31.12.2014 року відносився до 4 зони радіоактивного забруднення - зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, в м. Семенівка Чернігівської області, станом на 01.01.1993 позивач прожив 4 роки 4 місяці 0 днів, включаючи 3 місяці в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року.

Після 01.01.1993 і по 31.12.2014 позивач прожив в зоні посиленого радіоекологічного контролю в м. Семенівка ще 22 роки 0 місяців 0 днів.

Посвідчення особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, видавалися на підставі довідки встановленого зразка (пункт 10 Порядку 501).

Щодо врахування відповідачем 2 періоду проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 лише 02 років 9 місяців 10 днів, суд зазначає, що позивач має посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, яке за нормами чинного законодавства могло бути видане особі, що постійно проживала або працювала чи постійно навчалася на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що за станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала/навчалася в цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п. п. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі (Порядок № 22-1) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»),

З аналізу наведених вище норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22.03.2018 (справа №588/538/16-а), від 23.05.2018 (справа №398/3509/16-а), від 22.01.2019 (справа №295/1087/17).

Оскільки позивач віднесений до 4 категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та маю посвідчення особи, який постійно проживав/працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії В, яке видається, за умови, що за станом на 1 січня 1993 року особа прожила або відпрацювала/навчалася в цій зоні не менше чотирьох років, це означає, що під час видачі йому вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини його праці/проживання чи навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

В протилежному випадку - у разі не підтвердження таких обставин, не отримав би вказаного посвідчення.

Те, що у період з 01.09.1984 по 23.06.1988 позивач навчався у м. Новозибків Брянської області колишньої РСФСР, не може свідчити про його не проживання у м. Семенівка Чернігівської області.

Семенівська територіальна громада межує з Брянською областю РФ, відстань від м. Семенівка до м. Новозибкова складає близько 60 км, на час навчання позивача не було державного кордону та існувало пряме залізничне та автобусне (автомобільне) сполучення між вказаними населеними пунктами, тому він мав змогу, навчаючись в Новозибківському сільськогосподарському технікумі, певні періоди проживати в м. Семенівка Чернігівської області, що підтверджено довідкою Семенівської міської ради від 11.01.2024 року.

Наявне у позивача посвідчення недійсним не визнавалось і ніким не вилучалось, та на даний час не оспорюється.

Отже, загалом, у зоні посиленого радіоекологічного контролю позивач проживав та працював в місті Семенівка 26 років 4 місяці 00 днів, в тому числі 3 місяці, з моменту аварії по 31 липня 1986 року. Також з вказаного терміну він проживав та працював більше 4 років станом на 01.01.1993.

Від так позивач має право на зниження пенсійного віку на 2 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи. Оскільки він проживав та працював повних 26 років, від так додатково має право на зниження пенсійного віку ще на 8 років (26:3=8,66).

Але, оскільки максимальна величина зниження пенсійного віку становить 5 років, тому він має право на зниження пенсійного віку на всі 5 років.

Окремо суд зазначає, що разом з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачем було надано відповідачу усі необхідні документи, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України, тому відповідач не повинен був відмовляти йому у призначенні пенсії.

Згідно пп. 1 п. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тобто, у відповідності до вище зазначеної норми Закону, пенсія позивачу має бути призначена з 04.01.2024 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010, юридична адреса: площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122; адреса для листування: вул. Надії Алексеенко, 106, м. Дніпро, 49008) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 41 від 18.01.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04 січня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 квітня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ