Справа № 215/1710/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 квітня 2024 року Справа №215/1710/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради та просить:

- встановити наявність компетенції (повноважень) відповідача у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 04.01.2023р. вх.С-6-П забезпечити право на призначену допомогу рішенням ОСОБА_2 від 02.12.2014р., скасувати рішення про призначення допомоги від 30.11.2020р., притягти до дисциплінарної відповідальності винних осіб за використання бюджетних коштів за непризначенням, і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати таку процедуру виконати;

- встановити наявність компетенції (повноважень) відповідача у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 04.01.2023р. вх.С-6-П організувати роботу для вирішення питання місцевого значення в межах ст.ст. 3, 21, 46, 92, 144 Конституції України прийняттям рішенням, яким забезпечити умови прийняття на посаду позаштатного працівника, чим гарантувати права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати виконати таку процедуру до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.07.1993р. №58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 17.08.1993р. №110 зі змінами.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.04.2023р. наведену позовну заяву було передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Дана справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 08.05.2023р. та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Конєвій С.О.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023р. було відмовлено у відкритті провадження в цій адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024р. було скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023р. та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Наведена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 05.04.2024р.

Вивчивши матеріали вищенаведеного адміністративного позову, суд приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і встановлює строк для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

У відповідності до вимог ч.1 ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.

Пунктом 2 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Згідно до вимог п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, перевіряючи всі вищенаведені обставини, які суд зобов`язаний перевірити під час вирішення питання про відкриття провадження у адміністративній справі, судом встановлено, що у позовній заяві позивач зазначає про місце свого проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , проте на підтвердження місця проживання (перебування) позивача за наведеною у позові адресою жодних доказів не надано, що унеможливлює перевірку судом дотримання позивачем правил підсудності.

Відповідно до п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом з тим, позовна заява не містить викладу обставин, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги з урахуванням повноважень відповідача та адміністративного суду із зазначенням відповідних норм матеріального та процесуального права, в порушення вимог п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим, позивачем до позову не додано копію листа відповідача від 25.01.2023р. за №С-6-П, на який позивач посилається у позові, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Одночасно із позовом позивач подав заяву про звільнення його від сплати судового збору, у якій просить звільнити його від сплати судового збору згідно до ч.1, ч.3, ст.8 Закону України "Про судовий збір" посилаючись на те, що його дохід склав 2154,25 грн., що є меншим рівня прожиткового мінімуму 2600 грн., а також і просить скористатися доступом до єдиного реєстру фізичних осіб з органу доходів і зборів про місячний дохід позивача.

Так, за приписами ч.1 ст.8 Закону України Про судовий збір встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч.1 ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення позивача від сплати судового збору за подання вищевказаного адміністративного позову, суд з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 23.01.2015р. №2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011року №3674-УІ Про судовий збір, а також у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016р. №2 виходить із того, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Так, позивачем на підтвердження скрутного майнового стану та неможливість сплати судового збору на момент подання даного адміністративного позову надано довідку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №274 від квітня 2023р. про отримання позивачем компенсації за надання соціальних послуг особам з інвалідністю І групи, зокрема, за період з квітня 2022 року по березень 2023 року у загальному розмірі 27354,00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік перед зверненням до суду, оскільки сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за рік перед зверненням із позовом 27354,00 грн.*5% = 1367,70 грн.

Окрім того, судом враховується і те, що статтею 5 Закону України "Про судовий збір", в редакції чинній на момент подання позовної заяви, також встановлено перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Разом з тим, позивач - ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору та повинен сплачувати судовий збір.

Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Також, слід звернути увагу позивача на те, що у відповідності до висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі, сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом". Враховуючи ці чинники, далі суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду (п. 60, 61).

Суд, у пунктах 62, 66 та 67 вказаного рішення, дійшов висновку, що судовий збір у розмірі середнього річного заробітку в країні є значним та надмірним, що становить непропорційне обмеження права доступу до суду.

Вказані висновки Європейського суду з прав людини кореспондуються з положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства в Україні, а саме, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору, незалежно від того є вони платниками податків чи суб`єктами владних повноважень.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Застосовуючи вказані положення Кодексу адміністративного судочинства України та висновки Європейського суду з прав людини до конкретних обставин справи, слід зазначити, що сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні даної позовної заяви складає 1073,60 грн., що не перевищує одного розміру мінімальної заробітної плати, а отже не є значною та надмірною, а також не становить непропорційного обмеження права доступу до суду.

З урахуванням наведених норм права, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, податкова декларація про доходи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), при цьому, наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.

Водночас, позивачем не надано суду жодних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, як на підставу для звільнення від сплати судового збору, а отже, доводи позивача не свідчать про неможливість сплатити судовий збір і не є підставою для звільнення від сплати суму судового збору.

Аналіз такого врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

З урахуванням вимог статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України "Про судовий збір", з власної ініціативи.

Крім того, даною статтею передбачено безпосереднє право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору.

Сплата ж судового збору за подання позовної заяви, в силу положень статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з позовом.

Оскільки позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для звільнення від сплати судового збору, наведені в клопотанні не можуть бути визнані поважними, в зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.ст. 25, 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому даний позов підлягає залишенню без руху із встановленням позивачеві строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

За таких обставин, недоліки позовної заяви мають бути усунені позивачем у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху шляхом надання до канцелярії суду:

- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у позові викладу обставин, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги з урахуванням повноважень відповідача та адміністративного суду із зазначенням відповідних норм матеріального та процесуального права, у відповідності до вимог п.4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів на підтвердження місця проживання (перебування) позивача за адресою: 50083, м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 2-8, з урахуванням вимог ст.25, п.2 ч.5 ст.160, п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України;

- копії листа відповідача від 25.01.2023р. за №С-6-П, на який позивач посилається у позові, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. за подання даного адміністративного позову з вимогами немайнового характеру до суду фізичною особою у відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір та ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України або інші документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, у відповідності до вимог ст.8 Закону України Про судовий збір, ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.25, п.2, п.4 ч.5 ст.160, ч.3, ч.4 ст.161, ч.1 ст.169, п.4 ч.1 ст.171, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі №215/1710/23 - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачеві у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду, а саме:

- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у позові викладу обставин, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги з урахуванням повноважень відповідача та адміністративного суду із зазначенням відповідних норм матеріального та процесуального права, у відповідності до вимог п.4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- доказів на підтвердження місця проживання (перебування) позивача за адресою: 50083, м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 2-8, з урахуванням вимог ст.25, п.2 ч.5 ст.160, п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України;

- копії листа відповідача від 25.01.2023р. за №С-6-П, на який позивач посилається у позові, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. за подання даного адміністративного позову з вимогами немайнового характеру до суду фізичною особою у відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір та ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України або інші документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, у відповідності до вимог ст.8 Закону України Про судовий збір, ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Реквізити, на які підлягає сплаті судовий збір: р/р отримувача №UA4004632 ГУК у Дніпропетровській області/Чечелівський район, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва