Справа № 420/2197/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2197/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №53 від 27 жовтня 2023 року про відмову у призначені пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи в кооперативі КЕРАМИКА з 18.03.1989 по 24.07.1989 р., період роботи у дитячому театрі ляльок Теремок з 29.01.1992 р. по 10.05.2005 р., період роботи в ТОВ ПРУДИ з 11 червня 2005 року по 12.10.2009 року згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27 червня 1986 року та призначити пенсію за віком з 23 жовтня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до його страхового стажу протиправно не зараховано періоди роботи в кооперативі КЕРАМИКА з 18.03.1989 р. по 24.07.1989 р., у дитячому театрі ляльок Теремок з 29.01.1992 р. по 10.05.2005 р., в ТОВ ПРУДИ з 11 червня 2005 року по 12.10.2009 року згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27 червня 1986 року. Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком слугувала відсутність необхідного страхового стажу, а спірні періоди не зараховано у зв`язку із недоліками записів у трудовій книжці та відсутності даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу за один із періодів. Позивач вважає, що він не повинен нести відповідальність за правильність заповнення трудових книжок. Позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач - 1 із заявленими вимогами не погоджується та у задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що оскільки записи щодо періоду роботи зроблені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 162 № 58, його не може бути зараховано до страхового стажу позивача. Відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу починаючи з 01.07.2000 року є підставою для відмови у зарахуванні такого періоду до страхового стажу роботи. Враховуючи відсутність необхідної кількості страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відповідач 2 також позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити. Зазначає, що для призначення пенсії за віком позивачеві не вистачило страхового стажу. Спірні періоди роботи зарахуванню не підлягають, оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 162 та відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Для підтвердження цих періодів роботи позивач має надати уточнюючі довідки.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що із вказаними у відзиві обґрунтуваннями він не погоджується. Навів аналогічні доводи тим, які зазначені у позовній заяві.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

23.10.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування.

Заяву за принципом екстериторіальності розподілено для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

За результатами розгляду заяви Головне управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняло рішення №53 від 27.10.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи:

18.03.1989 24.07.1989 відсутнє посилання на документи, на підставі яких внесено записи про прийняття та звільнення у трудову книжку, чим порушено п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162;

29.01.1992 10.05.2005 запис про звільнення внесено у трудову книжку на підставі ст. 38 КЗОТ УССР, а також дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу з 01.07.2000 10.05.2005 відсутні;

11.06.2005 12.10.2009 відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач вважає рішення пенсійного органу протиправним, як і дії щодо неврахування спірного періоду до страхового стажу.

Таким чином спірні правовідносини виникли у зв`язку із обчисленням пенсійним органом страхового стажу позивача без урахування періодів його роботи з 18.03.1989 24.07.1989, 29.01.1992 10.05.2005, 11.06.2005 12.10.2009.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Так, п.2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162), записи про причини звільнення повинні проводитись у трудовій книжці у точній відповідності до формулювання чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Наприклад, "Звільнено за згодою сторін, п. 1 ст. 29 КЗпП УРСР".

Згідно із п.2.26 Інструкції № 162, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер.

Відповідно до п.2.27 Інструкції 162, при переведенні з одного підприємства до іншого за розпорядженням вищих органів, за погодженням між керівниками підприємств або за рішенням відповідних партійних та радянських органів, а також профспілкових та комсомольських організацій у графі 3 записується посилання на погодження або рішення цих органів та організацій.

Приклади: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке підприємство за розпорядженням такого міністерства, п. 5 ст. 29 КзпПр РРФСР".

При переході на виборну посаду у графі 3 робиться запис: "Звільнений у зв`язку з обранням на виборну посаду в таку організацію, п. 5 ст. 29 КзпПр РРФСР".

Згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 27 червня 1986 року № 6 18.03.1989 року - «Прийнятий на роботу у кооператив «Кераміка» на підставі заяви, № 7 24.07.1989 року - «Звільнений за ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням» на підставі заяви. Записи є чіткими та засвідчені підписом голови та відтиском печатки кооперативу. Посилання на відповідні накази відсутні.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердило Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).

Інструкцією зокрема передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.27 Інструкції передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як встановлено судом, згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 27 червня 1986 року № 12 29.01.1992 року - «Прийнятий на роботу у дитячий театр ляльок «Теремок», наказ № П від 26.01.1992 року», № 13 10.05.2005 року «Звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР», наказ « 2 від 11.05.2005 року. Записи засвідчені відтиском печатки театру ляльок.

Дослідивши записи у трудовій книжці про спірні періоди трудової діяльності позивача, суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

Окрім того, за записами трудової книжки позивача № 14, 17 міститься період роботи у ТОВ «Пруди» з 11.06.2005 12.10.2009, прийнятий на підставі наказу № 14 від 11.06.2005 року, звільнений на підставі заяви. Записи засвідчені відтиском печатки товариства та підписом голови.

Періоди з 01.07.2000 10.05.2005, 11.06.2005 12.10.2009 не зараховані до страхового стажу у зв`язку із відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії встановлений статтею 44 Закону № 1058.

Призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, саме орган пенсійного фонду України відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо підтвердження періодів трудової діяльності.

Відповідач доказів вчинення дій на виконання ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 суду не надав.

Відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Тобто, у разі виникнення сумнівів щодо правомірності видачі документів або наявності у них неточностей чи неповної інформації, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки таких документів та відповідно встановлення необхідної інформації, зокрема щодо трудового стажу осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії, що також передбачено статтею 44 Закону № 1058.

У цих спірних правовідносинах пенсійним органом не наведено обставин щодо здійснення ним заходів по встановленню інформації щодо спірних трудових періодів позивача.

Варто зауважити, що за приписами ст. 21 Закону № 1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування (ч. 1).

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства (ч. 5).

З аналізу наведених норм суд робить висновок, що позивач не повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення права на призначення пенсії за відсутність відомостей про період його роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки такі відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями.

Перевіривши записи у трудовій книжці позивача, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ Івано-Франківській області протиправно не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди роботи.

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивача оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, а спірні періоди трудового стажу підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача із повторним розглядом заяви про призначення пенсії за віком.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, вимога щодо зобов`язання призначити пенсію є передчасною, оскільки функцію по обрахунку страхового стажу із урахуванням спірних періодів пенсійний орган не виконав. Враховуючи, що пенсійним органом не була надана оцінка усьому періоду трудової діяльності позивача, суд не може підміняти цей орган і обрахувати страховий стаж на предмет достатності для призначення пенсії за віком.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Із урахуванням того, що в Пенсійному фонді України діє екстериторіальний принцип обслуговування громадян, а позивач подавав заяву про призначення пенсії саме до ГУ ПФУ в Одеській області, то суд зобов`язує саме це Управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 23.10.2023 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України. Часткове задоволення позовних вимог не впливає на суму судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки кількість задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості заявлених, та тих, за які такий збір сплачувався.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, яким приймалось оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №53 від 27.10.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.10.2023 року із зарахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 18.03.1989 24.07.1989, 29.01.1992 10.05.2005, 11.06.2005 12.10.2009.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76000, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, 15, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов