Справа № 340/10678/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/10678/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відпровідач-2) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним рішення відповідача-2 від 08.11.2023 року № 59 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача-1 врахувати усі періоди трудового стажу згідно трудових угод від 28.04.2015 № 20/15; від 01.07.2015 № 24/15; від 31.03.2016 № 02/2016; від 04.05.2017 № 13; від 18.07.2017 № 14; від 13.11.2017 № 5 та записів трудових книжок НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та призначити пенсію за віком з 02.11.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута відповідачем-2. Проте, останній своїм рішенням відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Не погоджуючись з таким рішенням позивачка звернулася до суду з даним позовом. Водночас, на її думку, належним способом захисту її порушених прав буде зобов`язання відповідача-1 врахувати усі періоди трудового стажу згідно трудових угод і записів трудових книжок та призначити пенсію за віком з дати звернення.

Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву та просили відмовити у задоволенні позовних, обґрунтовуючи це тим, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком страховий стаж позивачки склав 28 років 03 місяців 09 днів, а тому право на призначення пенсії за віком, з урахуванням наявних документів, вона набуде лише після досягнення 63-річного віку, з 19.09.2026 (а.с.78-80, 87-89).

Дослідивши наявні в справі документи, судом встановлено наступне.

18.09.2023 позивачці виповнилося 60 років (а.с.16).

02.11.2023 позивачка звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто відповідачем-2.

Рішенням від 08.11.2023 № 59 відповідачем-2 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що страховий стаж становить 28 років 03 місяців 09 днів. Водночас, як зазначено у рішенні, за розглядом документів до страхового стажу позивачки не зараховано періоди трудової діяльності:

- на території російської федерації, згідно трудових угод від 28.04.2015 № 20/15; від 01.07.2015 № 24/15; від 31.03.2016 № 02/2016; від 04.05.2017 № 13; від 18.07.2017 № 14; від 13.11.2017 № 5 та трудової книжки НОМЕР_1 за період з 2015 по 2020;

- згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 01.07.2000 по 03.07.2000 в ДП "Валді-Виробництво" та з 04.07.2000 по 12.10.2000 в ТОВ "Валді на Драйзера", оскільки відомості про роботу та сплату страхових внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру за дані періоди відсутні. Отже, право на призначення пенсії за віком, з урахуванням наявних документів, вона набуде лише після досягнення 63-річного віку, з 19.09.2026 (а.с.83).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Дане право деталізоване у Законах України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (також - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 62 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З долучених позивачкою до матеріалів справи документів вбачається, що з 28.04.2015 по 30.06.2015, 01.07.2015 по 23.03.2016, 01.04.2016 по 16.03.2017 вона працювала за строковими трудовими договорами № 20/15 від 28.04.2015, № 24/15 від 01.07.2015, № 02/2016 від 31.03.2016 у ТОВ "Верест" на посаді повара 5 розряду (а.с.39-41, 42-44, 45-47).

В період з 04.05.2017 по 17.07.2017, з 18.07.2017 по 14.10.2017 працювала за строковими трудовими договорами № 13 від 04.05.2017, № 14 від 18.07.2017 у Індивідуального підприємця ОСОБА_2 на посаді повара 5 розряду (а.с.48-50, 51-53).

З 13.11.2017 по 09.10.2019 працювала за трудовим договором № 5 від 13.10.2017 у Індивідуального підприємця ОСОБА_3 на посаді повара (а.с.54-56).

Трудова книжка Серії НОМЕР_1 також містить записи про періоди роботи позивача:

- з 13.11.2017 по 09.10.2019 у Індивідуального підприємця ОСОБА_3 на посаді повара;

- з 10.10.2019 по 27.04.2020 у ТОВ "Берест" на посаді повара;

- з 01.06.2020 по 31.07.2020 у ТОВ "Дольче" на посаді повара (а.с.35-38).

Факт перебування у трудових відносинах з ТОВ "Дольче" додатково підтверджується довідкою від 31.07.2020 № ДОЗК-000011; довідкою про доходи та суми податків фізичної особи за 2020 від 31.07.2020; даними про страховий стаж застрахований осіб від 31.07.2020; даними про трудову діяльність, наданими робітнику роботодавцем від 31.07.2020 (а.с.57-61).

Матеріали справи не містять вказівок відповідачів, що надані позивачкою документи щодо трудової діяльності на території російської федерації містять протиріччя та не підтверджують факт роботи у спірні періоди.

За позицією відповідача-2 ці періоди трудової діяльності не були зараховані до страхового стажу у зв`язку з виходом 01.01.2023 р. російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно до статті 17 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Так, 13.03.1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Згідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Однак, не зарахований відповідачем-2 до страхового стажу позивачки період її роботи в російській федерації відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, а тому зазначені періоди мають бути зараховані до її страхового стажу.

Крім того, спірні періоди роботи позивачки в російській федерації підтверджуються наданими нею документами та записами трудової книжки.

Суд також звертає увагу, що відсутність у відповідачів можливості здійснити перевірку відомостей на підприємствах, які знаходяться на території російської федерації, не може бути підставою для відмови позивачці у реалізації її права на пенсійне забезпечення з урахуванням страхового стажу, набутого в іншій державі.

Також, трудова книжка Серії НОМЕР_2 містить записи про періоди роботи позивача, зокрема:

- з 01.12.1999 по 03.07.2000 у ТОВ "Валді на Драйзера" на посаді повара;

- з 03.07.2000 по 12.10.2000 у ДП "Валді-Виробництво" на посаді повара (а.с.20-34).

За позицією відповідача-2 періоди трудової діяльності з 01.07.2020 по 03.07.2000 в та з 04.07.2000 по 12.10.2000 не були зараховані до страхового стажу у зв`язку з тим, що відомості про роботу та сплату страхових внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру за дані періоди відсутні.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено статтею 20 Закону № 1058-IV.

Абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Згідно до положень частини другої цієї статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст. 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відтак, позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні (перерахунку) пенсії позивача періодів її роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 22.11.2018 у справі № 242/4793/16-а, від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17, від 04.06.2019 у справі № 235/900/17, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей щодо сплати підприємством - роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Відтак, рішення відповідача-2 від 08.11.2023 № 59 про відмову у призначенні пенсії за віком є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Що стосується обраного позивачкою способу захисту порушеного права, то суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пункт 4.7 Порядку № 22-1 визначає, що саме орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Отже, за цих обставин, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву від 02.11.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом про зарахування до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності позивача.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у сумі 2147,20 грн, який у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 (а.с.64-а, 73).

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 08.11.2023 № 59, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом щодо зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду трудової діяльності згідно трудових угод від 28.04.2015 № 20/15; від 01.07.2015 № 24/15; від 31.03.2016 № 02/2016; від 04.05.2017 № 13; від 18.07.2017 № 14; від 13.11.2017 № 5 та записів, що містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО