Справа № 420/31661/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у виплаті ОСОБА_1 як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця, грошового забезпечення водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті ОСОБА_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця, грошового забезпечення водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити належне ОСОБА_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця - водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахування та виплату грошового забезпечення з моменту його офіційного зникнення та до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», з урахуванням зміни вислуги років, норм грошового забезпечення та індексації.

Ухвалою суду від 21.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що її син ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У жовтні 2022 року позивачкою отримано сповіщення про те, що її син вважається зниклим безвісти. Після розірвання шлюбу між сином позивачки та його дружиною, ОСОБА_2 з травня 2019 року став проживати разом з позивачкою та фактично її утримувати. Позивачка є пенсіонеркою, у якої досить мала пенсія. Під час проходження військової служби, ОСОБА_2 продовжував утримувати свою матір шляхом надання грошових коштів, а також шляхом сплати послуги доглядальниці. Позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , як такій, що знаходилась на його утриманні, однак відповідачем відмовлено у задоволенні заяви. Позивачка наголошує, що зверталась з заявою не як мати ОСОБА_2 , а як особа, яка перебуває на його утриманні, тому відмова відповідача є протиправною.

29.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Члени сім`ї вважаються утриманцями, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. З огляду на те, що позивачка, як вона сама зазначила в своєму позові, постійно отримує належні їй пенсійні виплати з 2007 року, тому не можна вважати, що вона перебувала на повному утриманні безвісти зниклого сина. Отримання грошової допомоги від її сина ОСОБА_2 на оплату доглядальниці також не може вважатися для неї основним джерелом засобів для існування з тієї ж підстави. Крім того, в доказ свого перебування на утриманні ОСОБА_2 , позивачка надала до суду пояснення від інших осіб, які надані на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 . Зазначені пояснення до командування військової частини НОМЕР_1 не надходили та не були розглянуті командуванням частини. Крім того, в зазначених поясненнях не відображено коли і ким вони відібрані та на підставі якого розпорядчого документа прийняті, тому не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів. Інших доказів перебування на утриманні, позивачем не надано.

13.02.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначила, що не претендує на частку грошового забезпечення безвісно зниклого ОСОБА_2 , яка належить його дітям, в разі існування черги виплати такого грошового забезпечення. Законом не передбачено, що особі, яка перебуває на утриманні належить грошове забезпечення лише в разі відсутності інших осіб. Щодо пояснень свідків, то до заяви про виплату грошового забезпечення був долучений акт зі свідченнями осіб, та який розглядався відповідачем. Відповідач фактично не заперечує проти права позивачки на отримання частини грошового забезпечення ОСОБА_2 , на утриманні якого вона знаходилась.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року судом зупинено провадження по справі та витребувано у Міністерства юстиції України інформацію стосовно дітей ОСОБА_2 .

22.03.2024 року до суду від відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла відповідь стосовно дітей ОСОБА_2 .

08.04.2024 року ухвалою суду поновлено провадження по справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданого повторно 19.10.2019 року, ОСОБА_1 є його матір`ю, а ОСОБА_3 - батьком.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщенням №2/848 повідомив ОСОБА_1 про те, що її син, водій заправник автомобільного відділення ВМТЗ військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.05.2022 року виїхав з району дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 у напрямку м.Бахмут з групою військовослужбовців на автомобілі, в назначений час 25.05.2022 року не повернувся в пункт дислокації.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, ОСОБА_2 зник на території бойових дій, набув статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин 31.07.2023 року.

07.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до командира військової частини НОМЕР_1 , в якій просила нарахувати та виплатити все належне грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду, її зниклого безвісти сина ОСОБА_2 , з моменту офіційного зникнення.

06.11.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом №7586 повідомила позивачку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання грошового забезпечення, але є отримувачем третьої черги, оскільки в першу чергу право на отримання грошового забезпечення має дружина зниклого безвісти, в другу - діти, в третю - батьки. Враховуючи, що у солдата ОСОБА_2 є неповнолітня дитина, військова частина НОМЕР_1 може перерахувати лише частину грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 тільки за рішенням суду.

В матеріалах справи наявне пенсійне посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , виданого 27.11.2007 року, відповідно до якого позивачка отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №491068, ОСОБА_1 має 1 групу інвалідності та потребує стороннього догляду.

В матеріалах справи наявні пояснення третіх осіб, в яких зазначено про перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є батьком трьох дітей, що підтверджується наступними актовими записами:

- №74 про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений 03.02.2000 Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- №695 про народження сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 22.12.2000 Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- №774 про народження дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складений 15.09.2015 Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Позивачка вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, щодо невиплати їй грошового забезпечення, оскільки, на її думку, грошове забезпечення військовослужбовця повинне у рівних частках розподілятись між нею та представником неповнолітньої дитини, звернулася із цим позовом до суду.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Відповідно до пункту 1 Розділу ХХХ Поряду № 260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).

За приписами пункту 3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Пунктом 7 Порядку № 884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Аналіз процитованих норм абз.3 - 4 ч. 6 ст.9 Закону №2011-XII та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Цей висновок випливає із абз.2 п.7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення батькам військовослужбовця зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка) та неповнолітніх дітей, оскільки саме такі особи мають першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Судом встановлено, що син позивачки ОСОБА_2 має неповнолітню дитину.

Слід зауважити, що письмової відмови матері неповнолітньої дитини ОСОБА_8 від виплати грошового забезпечення до відповідача не надходило, відтак її частка не підлягає рівномірному розподілу між іншими особами, які мають право на його одержання.

Враховуючи вищевикладене та факту наявності у ОСОБА_2 неповнолітньої дитини, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується актовим записом про народження №774 від 15.09.2015 року, слідує, що матір неповнолітньої , як її законний представник, має право на отримання 100% грошового забезпечення.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивачки, що остання має право на отримання частини грошового забезпечення, як особа, яка перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки для підтвердження факту, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні сина надано лише копію договору з доглядальницею, копію акту сусідів позивачки, копії пояснень третіх осіб, які не є належним доказом того, що вона перебувала саме на утриманні сина і він є її годувальником.

Відповідно до договору з доглядальницею від 22.08.2021 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , нагляд та допомога позивачці здійснюється за адресою АДРЕСА_2 , в той час як відповідно до довідки від 28.06.2022 року про взяття на облік ВПО, позивачка проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Крім того, факт перебування на утриманні в судовому порядку не встановлений.

Суд також наголошує, що відсутні навіть докази проживання позивачки разом із своїм сином за однією адресою.

Більш того, суду не надано Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб як за адресою АДРЕСА_2 , так і за адресою АДРЕСА_3 , тобто відсутні докази, чи перебувала на утриманні позивачка у інших осіб.

Надання довідок сусідами не передбачено нормами чинного законодавства.

Крім того, як зазначає позивачка, та що підтверджується пенсійним посвідченням, наявним в матеріалах справи, ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком.

Таким чином, для доведення факту перебування позивачки на утриманні ОСОБА_2 необхідно довести, що ОСОБА_2 утримував свою матір.

Проте зазначені обставини, як вказано вище судом, мають встановлюватися відповідними органами та організаціями або рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Також суд зазначає, що стан здоров`я позивачки та необхідність лікування не є критеріями, за яких позивачка вправі отримувати виплату грошового забезпечення у відповідності до пункту 7 Порядку №884, оскільки ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7 .

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачці у виплаті сум грошового забезпечення її сина, як безвісті зниклого військовослужбовця, відповідач діяв правомірно відповідно до норм чинного законодавства.

За таких обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.