Справа № 620/4944/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року Чернігів Справа № 620/4944/23

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Ткаченко О.Є., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління державної податкової служби у Чернігівській області та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/10/25-01-24-07 від 30.12.2021, винесене Головним управління ДПС у Чернігівській області.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 12.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без руху з наданням позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2023 позовна заява залишена без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.09.2023 продовжено розгляд справи. Поновлено пропущений строк звернення до суду.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, обґрунтовуючи тим, що з метою реалізації права на податкову знижку, позивачем подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2020 рік, в якій визначено суму податкової знижки у розмірі 112870,31 грн., виходячи з витрат з розмірі 71501,75 грн., що сформовані відповідно до меморіальних ордерів, складених АТ «Державний ощадний банк України» на суму сплачених відсотків за користування кредитом відповідно до договору про споживчий кредит №18/0279-2019 (на придбання нерухомості) від 27.09.2019. За результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік встановлено, що у позивача відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки суми витрат за наслідками звітного (податкового) 2020 року, оскільки згідно з наданими документами до витрат здійснених протягом звітного року включені відсотки, сплачені за кредитом, наданим не лише на придбання житлового будинку, але й на придбання земельного ділянки. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та відповідно до положень п.п.166.3.1 п.166.3 ст.166 ПКУ контролюючим органом визначено суму завищення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету у розмірі 12870,31 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Представниками ГУ ДПС в Чернігівській проведено камеральну перевірку податкової декларації ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2020 рік від 21.10.2021 №7833.

За результатами камеральної перевірки складено акт камеральної перевірки від 02.12.2021 №8760/25-01-24-07 (а.с.44-46).

Перевіркою встановлено порушення платником вимог ст. 14 та ст. 166 Податкового кодексу України, а саме, що сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягають поверненню із бюджету за 2020 рік громадянину ОСОБА_1 становить 0.00 грн.

На підставі акта про результати камеральної перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.12.2021 №/10/25-01-24-07 за формою ЗН, яким зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку у розмірі 12870,31 грн. (а.с.13).

ОСОБА_1 оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 22.11.2022 №15185/6/06 податкове повідомлення-рішення від 30.12.2021 №/10/25-01-24-07 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.11-12).

Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно з пунктом 166.1 статті 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Підпункт 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Оригінали зазначених документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Підпункт 166.4.2 пункту 166.4 статті 166 ПК України передбачає, що загальна сума податкової знижки, нарахована платнику податку в звітному податковому році, не може перевищувати суми річного загального оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого як заробітна плата, зменшена з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 175.1 статті 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Пункт 175.2 статті 175 ПК України передбачає, що у разі якщо будинок (квартира, кімната) купується за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку протягом звітного податкового року в рахунок його погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

У разі якщо будинок (квартиру, кімнату) збудовано за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, нарахована в перший рік погашення такого кредиту, може бути включена до податкової знижки за результатами звітного податкового року, в якому збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання, з послідовним перенесенням права на включення до податкової знижки наступних щорічних фактично сплачених платником податку сум процентів протягом передбаченого пунктом 175.4 цієї статті строку дії права на включення частини таких процентів до податкової знижки. При цьому загальний розмір частини суми процентів, дозволених для включення до податкової знижки, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку - позичальником протягом відповідного звітного податкового року, що враховується в погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

За приписами пункту 175.3 статті 175 ПК України коефіцієнт, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки на суму процентів за іпотечним житловим кредитом, обчислюється за такою формулою:

К = МП/ФП,

де К - коефіцієнт;

МП - мінімальна загальна площа житла, що дорівнює 100 квадратним метрам;

ФП - фактична загальна площа житла, що будується (придбавається) платником податку за рахунок іпотечного кредиту.

У разі якщо цей коефіцієнт більший ніж одиниця, до податкової знижки включається сума фактично сплачених процентів за іпотечним кредитом без застосування такого коефіцієнта.

Відповідно до пункту 175.4 статті 175 ПК України право на включення до податкової знижки суми, розрахованої згідно з цією статтею, надається платнику податку за одним іпотечним кредитом протягом 10 послідовних календарних років починаючи з року, в якому: об`єкт житлової іпотеки придбавається; збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання.

Згідно підпункту 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п`ять повних календарних років для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), то надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

Судом встановлено, що підставою прийняття спірного рішення слугував висновок відповідача про те, що за результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, поданої за 2020 рік встановлено, що ОСОБА_1 завищено суму витрат для дозволених на включення до податкової знижки, оскільки відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 27.09.2019 №18/0279-2019 (а.с.75-86) цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі- продажу № 2444, 2445 від 27.09.2019 (а.с.30-38).

Пунктом 1.1.14 даного договору визначені об`єкти нерухомості, а саме: земельна ділянка (кадастровий номер :02:000:0324, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0546 га та розташований на ній житловий будинок під літерою А (прибудова а-1), загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач посилається на те, шо споживчий кредит виданий не лише на придбання житла, а й земельної ділянки, що підтверджує наданий до перевірки договір купівлі - продажу житлового будинку від 27.09.2019, зареєстрований в реєстрі за № 2444. Договір № 2445 до перевірки не наданий.

Вказані доводи відповідача суд оцінює критично.

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п. 4.1 ст.4 ПКУ).

При цьому, пп. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 ПК України містить презумпцію правомірності рішень платника податку, передбачивши наступне: якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно- правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач має право на податкову знижку у 2020 році у розмірі частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом 2020 року на умовах договору про надання споживчого кредиту від 27.09.2019 №18/0279-2019.

Наведене свідчить про необґрунтованість висновків відповідача, а отже й про протиправність податкового повідомлення-рішення від 30.12.2021 №/10/25-01-24-07.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а доводи позивача та матеріали справи свідчать про протилежне, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ЗН Головного управління ДПС у Чернігівській області від 30.12.2021 №/10/25-01-24-07.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул.Реміснича,11, м.Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124).

Повне рішення складено 10 квітня 2024 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО