Справа № 522/2521/24
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/2521/24
Провадження № 2а/522/79/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Лещенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 92 від 05.02.2024,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 92 від 05.02.2024, по якому просить:

Скасувати повністю Постанову у справі про адміністративне правопорушення №92 від 05.02.2024 року, винесену Адміністративною комісією Виконавчого комітету Одеської міської ради у відношенні Позивача - ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий органом 5115 18.01.2022 року, РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 13600 (тринадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. за ч. 2 ст.156 КУпАП.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Позивачка мотивує вимоги тим, що даною Постановою та Протоколом позивачка не погоджується. За адресою, зазначеною в Постанові правопорушення не могло бути вчинене, оскільки за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 24 господарська діяльність ПП «РС ТОЧКА» як роботодавцем не здійснюється, й загалом відсутній магазин за зазначеною адресою. Тобто обставини справи не відповідають дійсності, вони були з`ясовані з порушенням вимог законодавства України.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову та просив скасувати розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2Кодексу адміністративногосудочинства України (далі- КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В постанові зазначено, згідно Протоколу серія ВАД №012190 від 22.01.2024 року зазначено наступне: 22.01.2024 року о 13:18 годині громадянка України ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці в ПП «РС ТОЧКА», за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, буд. 24 магазин «Точка» здійснила продаж тютюнових виробів, а саме цигарок марки «Camel», за ціною 94 грн., неповнолітньому ОСОБА_2 , 12.06.2007 року, що є порушенням частини 2 статті 156 КУпАП.

Статтею 218 КУпАП визначено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських, сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 156 цього Кодексу.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі зазначеного та матеріалів протоколу, постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.02.2024 № 92, адміністративною комісією виконавчого комітету Одеської міської ради накладено на ОСОБА_1 штраф, передбачений санкцією частини другої статті 156 КУпАП в сумі 13600,00 грн..

Правовідносини з приводу обігу та реалізації алкогольних напоїв унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Згідно з частиною четрвертою цієї статті продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що продавець при реалізації тютюнових виробів зобов`язаний вжити передбачені законодавством заходи, спрямовані на недопущення продажу таких тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти річного віку, а в разі вчинення таких дій несе адміністративну відповідальність, визначену законом.

Таким чином,законодавцем запровадженобезальтернативне застереженняу виглядізаборони продажупива таалкогольних напоївособі,котра недосягла 18-річноговіку.

Слід також зазначити, ця вимога має спонукати суб`єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію.

Тому в цілях виконання вимог закону продавцеві надано право витребовувати у фізичної особи-громадянина документи про вік і у разі відсутності таких документів, або у разі виявлення факту недосягнення вікового цензу - відмовляти у вчинені правочину купівлі-продажу товару.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Таким чином, заборона продажу тютюнових виробів, які не досягли 18-ти років та наділення продавця правом отримувати у покупця документи, які підтверджують його вік, спонукає дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію, а відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж, у зв`язку з цим, забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності.

Частина 2 статті 156 КУпАП передбачає відповідальність в тому числі за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку.

Посилання позивача на недоведеність продажу тютюнових виборів неповнолітньому у зв`язку із відсутністю підтверджуючого реалізацію розрахункового документу, суд визнає безпідставними, оскільки обов`язком продавця є видача споживачеві розрахункового документу встановленої форми, який засвідчує факт купівлі товару із відповідною позначкою про дату здійснення такої операції, однак недотримання цієї вимоги та відсутність розрахункового документу не є однозначним підтвердженням непроведення відповідної касової операції із продажу товару, а може свідчити про інші обставини, зокрема, недотримання суб`єктом господарювання положень статті 3 Закону України «Про застосуванняреєстраторів розрахунковихоперацій усфері торгівлі,громадського харчуваннята послуг» або намір уникнути відповідальності за реалізацію алкогольних/слабоалкогольних напоїв тощо (постанова Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 813/2919/16 (адміністративне провадження № К/9901/16943/18).

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Тому при вирішенні вказаного спору, суд також враховує позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 08.05.2019 справа № 483/933/16-а, згідно якої продавець зобов`язаний вжити передбачені законодавством заходи, спрямовані на недопущення продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти річного віку, а в разі вчинення таких дій несе адміністративну відповідальність, визначену законом.

Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини другої статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За прийнятою практикою ЄСПЛ визнає, що якщо поліція «приєдналася» до злочинної діяльності, а не ініціювала її, то дії поліції, таким чином, можна охарактеризувати як таємну роботу, але не як провокацію, яка порушувала б п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Така модель боротьби була законно прийнята і застосована. (Рішення у справі «Мілінііне проти Литви»).

Тому, враховуючи той факт, що в даному випадку судом не встановлено факту ініціювання працівниками поліції купівлі неповнолітнім алкогольних напоїв, де здійснює продаж позивач, то суд вважає, що порушення п.1 ст. 6 Конвенції відсутні. Доказів умисної протиправності дій з боку працівників поліції позивачем не надано, а судом не встановлено.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, визначено, що Надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Клопотань щодо допиту свідків, які б підтвердили чи спростували факт продажу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 неповнолітній особі тютюнових виробів, ніким із сторін не заявлялось.

Додана копія чека про сплату вартості тютюнових виробів в сумі 94 гривні в магазині ПП «РС «Точка» за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 27 не містить відомостей про касира, в тому числі позивачки.

Таким чином, суд ставить під сумнів належність та допустимість вказаного доказу, на підтвердження вини ОСОБА_1 ..

Згідно вимог статті 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.

Тютюнові вироби під час виявлення у неповнолітнього підлягали вилученню посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, а про таке вилучення цією ж особою мав складатися відповідний протокол або робитися запис, зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте з наявних в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що проведення вилучення жодних речей, зокрема, тютюнові вироби, працівниками поліції не здійснювалось, немає даних про те, де на час прийняття рішення у справі знаходяться такий алкогольний напій.

Оскільки за матеріалами справи зазначений речовий доказ не вилучався у неповнолітнього у визначений спосіб, не досліджувались під час провадження у справі, відповідно слід вважати його відсутність у справі про адміністративне правопорушення, а він, у свою чергу, є предметом правопорушення. Комісією не надано цьому оцінку.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені докази, враховуючи те, що усі сумніви, відповідно до положень статті 62 Коснтитуції України, трактуються на користь позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог.

Відповідачем в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення та не надано доказів, які б спростували доводи Позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивача неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП, у зв`язку з чим її позов слід задовольнити, рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАСУ слід скасувати, а справу по адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-79, 132, 241-246, 250, 251, 255, 257-263, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 92 від 05.02.2024 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 92 від 05.02.2024 року, винесену Адміністративною комісією Виконавчого комітету Одеської міської ради у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст.156 КУпАП.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.156 КУпАП та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 13600 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 09.04.2024.

Суддя Р. Д. Абухін

04.04.24