Справа № 320/7718/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7718/23 Головуючий у І інстанції - Дудін С.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Василенка Я.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2023 для перерахунку його пенсії;

- зобов`язати Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення Позивача станом на 29.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри реально виплачених щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, 01.02.2021 та з 01.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що після скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 змін, внесених до пункту 4 постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13,14 постанови № 704, а тому у Відповідача виник обов`язок щодо виготовлення та направлення до органу Пенсійного фонду України довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, станом на 01.01.2021 та станом на 01.01.2023 для перерахунку його пенсії.

Зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновлені довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, станом на 01.01.2021 та станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із визначенням посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.02.2020, з 01.02.2021 та з 01.02.2023 перерахунку розміру його пенсії.

В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що механізм, алгоритм обчислення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено Кабінетом Міністрів України й зафіксовано його постановою від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 саме на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» у редакції, згідно з якою положеннями абзацу 1 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було визначено необхідність застосування до обчислення розміру грошового забезпечення базової розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018.

Надалі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 скасовано чинність положень абзацу 1 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в його (абзацу) первинній чинній редакції (шляхом визнання цим судовим рішенням протиправним нормативно-правового акту у частині, що стосується прийняття положень пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якими й визначався зміст означеного абзацу пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в момент набрання нею чинності 01.03.2018).

Відповідач вказує, що у подальшому до 20.05.2023 жодна інша редакція абзацу 1 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» не набирала чинності, Кабінет Міністрів України не уводив у дію таких редакцій. Редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», які неодноразово змінювалися до набрання нею чинності, не могли набрати і не набрали чинності внаслідок ухвалення зазначеної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, оскільки такої підстави (судового рішення) для набрання чинності нормативно-правовим актом ні Конституцією, ні законами України не передбачено. Тобто із 29.01.2020 (з дати ухвалення вищевказаної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду і набрання нею законної сили) розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб для обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовців абзацом 1 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з точки зору принципу верховенства права, не передбачено.

Також із 03.11.2020 Кабінет Міністрів України своєю постановою від 28.10.2020 № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року № 1644 і від 30 серпня 2017 року № 704» змінив редакції приміток додатків 1, 12, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», вилучивши із їх змісту посилання на прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Таким чином, із 03.11.2020 Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з точки зору принципу верховенства права, не визначає прожитковий мінімум для працездатних осіб як розрахункову величину для обчислення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, з якого Позивачу після його звільнення з військової служби було призначено і нараховано пенсію. Будучи розміщеною в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, редакція змісту абз. 1 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка встановлювала необхідність застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у розмірі станом на 1 січня 2018 року) для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців у силу постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, ухваленої іменем України у справі № 826/6453/18, на переконання Відповідача, не могла бути чинною.

До того ж, ні Конституцією, ні Законами України не визначено факту зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб як підставу для підвищення грошового забезпечення військовослужбовців та пенсій, розміри яких перевищують такий прожитковий мінімум. Це стосується і Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», яким передбачено, що:

- прожитковий мінімум є базовим державним соціальним стандартом, який встановлюється законом й на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення;

- державні соціальні стандарти у сфері доходів населення встановлюються з метою визначення розмірів державних соціальних гарантій у сфері оплати праці, виплат за обов`язковим державним соціальним страхуванням, права на отримання інших видів соціальних виплат і державної соціальної допомоги та їх розмірів, а також визначення пріоритетності напрямів державної соціальної політики;

- державні соціальні гарантії встановлюються законами України щодо забезпечення мінімальних розмірів заробітної плати і пенсії;

- неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, розмірів державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат, рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, стипендій учням професійно-технічних закладів та студентам, індексації доходів населення, надання гарантованих обсягів соціально-культурного, житлово-комунального, транспортного, побутового обслуговування та обслуговування у сфері освіти, охорони здоров`я, фізичної культури та спорту, торгівлі та громадського харчування, забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки, та є обов`язковими для усіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Тобто, у тому числі й Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» не визначено державних соціальних гарантій щодо необхідності підвищення грошового забезпечення і пенсій, розміри яких перевищують величини прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, у разі зростання такого мінімуму.

Порядок та умови виплати військовослужбовцям Служби безпеки України грошового забезпечення у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, в охоплений позовними вимогами період визначався відомчим нормативно-правовим актом (відповідною інструкцією, затвердженою наказом ЦУ СБУ від 10.04.2018 № 515/дск), яким також не враховано щорічне зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб як підставу для перерахунку (підвищення) грошового забезпечення у 2021 році та надалі.

Таким чином, відображена в оскаржуваному судовому рішенні мотивація щодо необхідності застосування на підставі Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, для перерахунку пенсії Позивача, розмір якої перевищує встановлені Законом прожитковий мінімум та мінімальну заробітну плату, з 01.02.2021 хоча й вбачається соціально справедливою, проте, на переконання Відповідача, є юридично хибною, тобто такою, що не відповідає чинним нормам матеріального права, згаданим вище за текстом, та вказує на наявність однієї з підстав для скасування оскаржуваного судового рішення згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, Відповідач вважає, що грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців ГУ СБУ в м. Києві та Київській області, відповідно до якого міг би здійснюватися перерахунок пенсії Позивача, у 2021 році та надалі у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підвищувалося, що свідчить про відсутність передбачених ч. 4 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстав для перерахунку пенсії Позивача та судом при ухваленні оскаржуваного рішення не з`ясовано, що є однією з підстав для скасування цього рішення відповідно із п. 1 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач вказує, що згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців є підставою для перерахунку пенсій на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим останній визначив і постановою від 13.02.2008 № 45 затвердив «Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На переконання Відповідача, положення абзаців 1, 2 п. 24 Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, регулюючи ті ж самі правовідносини, що й Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45 до їх скасування у квітні 2023 року прямо суперечили як останньому, так і нормам, закріпленим ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки цими нормативно-правовими актами, уведеними у дію Верховною Радою і Кабінетом Міністрів України, не передбачено:

- ні обов`язку, ні права державних органів, внаслідок звільнення з військової служби з яких пенсіонерам призначено і нараховано пенсії, повідомляти уповноважені пенсійні органи про виникнення обставин, які можуть стати підставами для перерахунку пенсій;

- ні обов`язку, ні права уповноважених пенсійних органів на підставі таких повідомлень надавати списки осіб для перерахунку їм пенсій;

- ні повноважень Пенсійного фонду України для того, щоб наділяти такими правами та/або покладати такі обов`язки у ході виконання Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45.

До того ж, ні Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, ні Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45 не передбачено і не було передбачено права пенсіонерів на отримання довідки, яка з дотриманням Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45 і вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України надається виключно до пенсійного органу на підставі отриманого від останнього списку осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, а не пенсіонерам чи будь-яким іншим суб`єктам.

Лише факт надходження від уповноваженого пенсійного органу означеного списку є відповідно до п. 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45 підставою для складання і скерування органом, внаслідок звільнення з військової служби з якого пенсіонеру нараховано і призначено пенсію, такої довідки за належністю (до того ж пенсійного органу), тобто для вчинення дій відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідач вказує, що згідно із положеннями частин 1, 2 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 23 (у попередній редакції) та п. 3 розділу І (у чинній редакції) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, пенсіонер мав і має право особисто ініціювати перед пенсійним органом перерахунок пенсії, однак не довідкою за формою, передбаченою Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, а власного заявою із викладеними у ній підставами для такого перерахунку, відомості про які він управнений отримати, спираючись на положення ст. 40 Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», у вигляді письмових відповідей адресатів його звернень (запитів). Такі відповіді (в оригіналах або їх копіях) можуть бути надалі долучені пенсіонером до його заяви, адресованої уповноваженому пенсійному органу, на підтвердження його (пенсіонера) обґрунтувань необхідності здійснення перерахунку його пенсії. Обґрунтована і внесена на розгляд уповноваженого пенсійного органу заява пенсіонера є не менш вагомою підставою для перерахунку його пенсії, аніж довідка за формою, визначеною Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, та найбільш досконалим засобом досягнення законної мети в індивідуальному порядку.

Отже, оскільки постанова Правління Пенсійного фонду України, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, була і залишається нормативно-правовим актом меншої юридичної сили, аніж Закон України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі положень ч. 4 ст. 63 якого Кабінетом Міністрів України уведено у дію Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, то Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 не міг і не може застосовуватись у частині, що суперечить Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45.

Саме таку правову позицію неодноразово виражав у своїй судовій практиці Верховний Суд, у тому числі й у пункті 48 мотивувальної частини постанови від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21.

На переконання Відповідача, до моменту отримання від уповноваженого пенсійного органу із дотриманням Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45 відповідного списку із зазначенням у ньому Позивача як особи, пенсія якої підлягає перерахунку, у ГУ СБУ в м. Києві та Київській області не могло і не може виникнути обов`язку щодо складання передбаченої додатком 2 до вказаного Порядку № 45 довідки для перерахунку пенсії Позивача. У призмі ч. 2 ст. 19 Конституції України: видача довідки - це повноваження (обов`язок) відповідача; підстава для застосування цих повноважень (виконання обов`язку) - надходження до відповідача не судового рішення, а складеного пенсійним органом із дотриманням вказаного Порядку № 45 списку.

Таки чином, викладене у резолютивній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції й адресоване Відповідачу розпорядження щодо необхідності виготовлення довідки і подання її до Головного управління ПФУ в м. Києві області без надання останнім відповідного списку із зазначенням у ньому Позивача як особи, пенсія якої підлягає перерахунку, є неправомірним, оскільки не відповідає нормам матеріального права.

Крім того, списку щодо Позивача від органів ПФУ до ГУ СБУ в м. Києві та Київській області не надходило, у зв`язку з чим у Відповідача не могло й не може виникнути законного обов`язку стосовно складання довідки за передбаченою Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45 формою з метою перерахунку пенсії Позивача внаслідок зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції, намагаючись бути справедливим до Позивача при ухваленні оскаржуваного рішення і зобов`язуючи Відповідача оформити та надати до органу ПФУ довідку (за встановленою законодавством формою) про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії Позивача неправильно застосував норми матеріального права, передбачені ч. 4 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» й п. 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45.

Отже, на переконання Відповідача, у частині, що стосується порядку (підстав, способу) надання уповноваженим державним органом (Відповідачем) до органу ПФУ відомостей про розмір грошового забезпечення для перерахунку раніше призначеної Позивачу пенсії, судова справа № 160/8324/19 не може бути зразковою, у тому числі й у зв`язку з тим, що у період вирішення цієї судової справи підстави для чинності тих положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, якими визначено порядок перерахунку пенсій, навряд чи, існували, оскільки Правління ПФУ (як укладач вказаного Порядку № 3-1) вже не мало відповідних повноважень, які набув Кабінет Міністрів України з 08.06.2007 та 01.01.2017 (з дня набуття чинності новими редакціями ч. 4 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно із редакцією вказаного Закону № 857-V від 03.04.2007, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016) та надалі реалізував шляхом затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, внесення до нього відповідних змін.

Таким чином, вищевикладені обставини, на думку Відповідача, свідчать про наявність однієї з підстав для скасування оскаржуваного судового рішення згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, на переконання Відповідача, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зобов`язано ГУ СБУ в м. Києві та Київській області видати довідку за формою, визначеною додатком 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, для перерахунку пенсії Позивача всупереч інтересам Кабінету Міністрів України, який не ініціював такий перерахунок відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45. Натомість Кабінет Міністрів України не був залучений судом до участі у справі № 320/7718/23, що, являючись порушенням норм процесуального права, передбачених частинами 3, 4 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із вимогами п. 4 ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також, Відповідач звертає увагу, що згідно із ч. 3 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії особам з числа військовослужбовців обчислюються із розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Формальна логіка вказує на те, що перерахувати пенсію без обчислення її нового розміру із дотриманням вимог ч. 3 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у правовому полі неможливо.

Отже, обчислення пенсії з урахуванням суми, розрахованої шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет України, на тарифні коефіцієнти відповідних складових грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, не відповідатиме нормі права, передбаченій ч. 3 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якщо із такої суми не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, або не усі правовідносини, з приводу яких виникають спори щодо перерахунку пенсій у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є подібними до тих, за результатами дослідження яких Верховним Судом складено і відображено у своїх постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21 висновки (про застосування норм права у подібних правовідносинах), або ці висновки є хибними, тобто такими, які ідентифіковані положеннями пунктів 44, 45, 56 мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20, та підлягають виправленню подальшими судовими рішеннями.

У дійсності ж, особам з числа військовослужбовців не можуть перераховуватися розміри пенсій, оскільки останні їм до моменту звільнення з військової служби не призначалися і не призначаються (згідно із абз. 4 ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; а дія Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до абз. 1 його преамбули, розповсюджується на осіб, які перебували на військовій службі; отже, військовослужбовці не входять до числа осіб, які перебували на військовій службі, а останні - до числа військовослужбовців).

На думку Відповідача, вадою також є відображення у пунктах 30 мотивувальних частин постанов Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, від у справі № 440/6017/21 висновків про те, що «додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт», оскільки, як вже відмічено вище за текстом, Кабінет Міністрів України своєю постановою «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. № 1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704» від 28.10.2020 № 1038, яка набрала чинності 03.11.2020, змінив редакції приміток додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», вилучивши із їх змісту посилання на прожитковий мінімум для працездатних осіб. У 2021-2022 роках вже не було й дотепер немає посилань на прожитковий мінімум у вказаних примітках. Ця ж сама вада наявна й у змісті оскаржуваного судового рішення.

Крім того, оскільки у ході ухвалення остаточних рішень у справах №№ 440/6017/21, 500/1813/21 відповідні висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах сформовано судами на підставі саме норм права, які станом на 01.01.2020 ще були передбачені примітками додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», однак згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року № 1644 і від 30 серпня 2017 року № 704» втратили чинність 03.11.2020, то застосування цих висновків суду до регулювання правовідносин, які виникли після 02.11.2020, є неправомірним, зокрема, й у даному випадку для вирішення позовних вимог у справі № 320/7718/23.

Відповідач вказує, що довідка, передбачена додатком 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, є офіційним документом, який посвідчує фактично наявні розміри грошового забезпечення за посадою, при звільненні з якої пенсіонеру призначено пенсію, станом на дату її (пенсії) перерахунку, тобто має усі ознаки, визначені приміткою до ст. 358 Кримінального кодексу України. Натомість, як вбачається із викладених вище за текстом доказів, аргументів Відповідача, ні Конституцією, ні будь-яким іншим чинним законодавством України ні пенсіонери, ні особи із числа військовослужбовців не наділені правом на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45. Така довідка є формою подання уповноваженим державним органом до відповідного органу ПФУ відомостей про розміри грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців для перерахунку пенсії та складається виключно на підставі списку, наданого органом ПФУ. Обов`язок щодо складання такої довідки може виникати виключно внаслідок отримання від органу ПФУ відповідного списку, якого стосовно Позивача до ГУ СБУ у м. Києві та Київській області не надходило.

14 березня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли пропозиції Відповідача, в яких він просить розглянути у межах компетенції питання щодо вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на:

- уточнення підстав і порядку практичного застосування згідно із частин 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновку, викладеного у п/п.2 (абз. 3) п. 62 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, у подібних правовідносинах з неухильним дотриманням вимог ч. 3 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо обчислення пенсії виключно із розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) й з урахуванням обставин, встановлених у ході розгляду справи № 320/10313/23, інших подібних справ за вирішеними судами позовами до ГУ СБУ, та аргументів, відображених у даному зверненні;

- забезпечення при вирішенні юридичних спорів дотримання на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у ході реалізації повноважень, передбачених абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і спрямованих на встановлення розміру грошового забезпечення військовослужбовців, висновку, викладеного у п/п.1 (абз. 2) п. 62 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, з метою правомірного перерахунку пенсій у зв`язку із зростанням станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- уникнення наслідків судової практики, яка не відповідає положенням ч. 3 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 45, у частині, шо стосується спонукання до неефективного використання бюджетних коштів відповідача, асигнованих із державного бюджету для гарантування національної безпеки України, до підроблення офіційних документів, зокрема й уникнення таких наслідків шляхом своєчасного заохочення пенсіонерів на підставі ч. 1 ст. 68 Конституції України у встановленому законом порядку до виконання покладеного на них Верховною Радою України у приписах ч. 1 ст. 60 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч. 1 ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обов`язку щодо здійснення ними безпосередньої взаємодії із органами пенсійного забезпечення з приводу перерахунку пенсій.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704, яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103, пунктами 1, 2 якої встановлено перерахувати з 01.01.2018 пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-ХІІ до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови № 704.

05 березня 2019 року набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.

На звернення Позивача листом від 02.02.2023 № 51/17/П-87/24 Відповідачем повідомлено про відсутність підстав для видачі нових довідок про складові грошового забезпечення.

Вважаючи відмову Відповідача щодо неподання довідок з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення протиправною, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що після набрання законної сили рішенням суду у справі № 826/6453/18, яким визнано протиправним та нечинним п. 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати Позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ.

Таким чином, Відповідач, відмовляючи у наданні Позивачу довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2023 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України № 704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021 та 01.02.2023 (з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії), діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд зазначив, що у своїй заяві від 10.01.2023 Позивач звертався до Відповідача з вимогою надати оновлені довідки станом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2023 про розмір його грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021 та з 01.02.2023, та не просив надати довідку з 01.01.2022 як він просить у своїй позовній заяві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині позовних вимог про видачу довідки станом на 01.01.2022 слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Так, статтею 43 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процитована норма статті 43 Закону міститься в розділі V «Обчислення пенсії», тобто в загальному розділі, та безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 826/3858/18.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Отже, Кабінету Міністрів України надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.

Кабінет Міністрів України постановою від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» затвердив Порядок № 45.

Пунктом 1 Порядку № 45 передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 1 пункту 5 Порядку № 45 в редакції постанови № 103 передбачено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

При цьому у Додатку 2 до Порядку № 45 міститься форма довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, яку постановою № 103 було викладено в новій редакції, в якій відсутні такі складові грошового забезпечення, як щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, в адміністративній справі № 826/3858/18, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, у зв`язку із скасуванням пунктів 1 та 2 Постанови № 103 обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасоване.

Верховний Суд у справі № 160/8324/19 вказав, що в компетенцію Уряду входить прийняття, зміна чи припинення дії Порядку № 45. Проте зміни, внесені постановою № 103, зокрема до додатку 2 до Порядку № 45, в якому визначено форму довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, були визнані судом протиправними та нечинними. Відтак з 05.03.2019 - дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18 діє редакція додатку 2 до Порядку № 45, яка діяла до зазначених змін.

Відповідно до п. 23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (зі змінами), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону № 2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Згідно з п. 24 Порядку № 3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії. Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 553/3619/16-а.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704, що набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років (далі - Постанова № 704).

Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 4 Порядку № 45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

На підставі ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Колегія суддів у справі № 826/6453/18 дійшла висновку, що оскаржуваний пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103, яким було внесено зміни у тому числі до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704, стосується прав Позивача та звужує гарантоване державою право на належне пенсійне забезпечення вказаної категорії осіб, адже призводить до зменшення розміру грошового забезпечення при його обчисленні, яке використовується для перерахунку пенсії.

Починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Зазначена норма права передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року складає 2189,00 грн, мінімальна заробітна плата - 6000 грн, а 50 відсотків мінімальної заробітної плати буде складати 3000,00 грн. І прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, і 50 відсотків мінімальної заробітної плати більше за розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що становив 1762 грн. Тому саме ця величина має враховуватись при обчисленні посадового окладу, окладу за військовим званням та похідних від них процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, починаючи з 29 січня 2020 року.

Таким чином, з 29 січня 2020 року грошове забезпечення всіх військовослужбовців, яким воно нараховується та виплачується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 704, має бути перераховане в сторону збільшення шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту як мінімум на прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, який становить 2189,00 грн, а не на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, який становив 1762 грн.

Отже, у зв`язку зі скасуванням пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 та поновлення попередньої редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 з 29 січня 2020 року відбулися зміни в законодавстві, враховуючи які уповноважені органи зобов`язані видавати нові довідки про розмір грошового забезпечення, в яких посадовий оклад та оклад за військове звання повинні визначатись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, та направляти ці довідки до територіального органу Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії.

При цьому, 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови № 704, так і станом після 29.01.2020 неконституційними не визнавалися.

Так, під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ та пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, перевагу належить надати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у ст. 8 Конституції України.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Таким чином, оскільки норма п. 3 розділу II Закону № 1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, тому відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Отже, з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704.

Розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня календарного року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що починаючи з 29.01.2020 у військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, який визначається шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 в первинній редакції.

Підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють орган Пенсійного фонду України.

Ураховуючи, що розмір прожиткового мінімуму у 2021, 2023 році змінився, аналогічні підстави для перерахунку пенсії виникли з 01.02.2021, 01.02.2023, що є підставою для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідач, відмовляючи у наданні Позивачу довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2023 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України № 704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021 та 01.02.2023 (з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії), діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з чим погоджується і колегія суддів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі № 520/2986/19, від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 500/8485/21, від 02 квітня 2024 року у справі № 340/608/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 300/6337/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у вказаній частині не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в зазначеній частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

Л.О. Костюк