Справа № 520/35250/23
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 р. №520/35250/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №72 від 11.03.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 , водій 2 зенітно-ракетного відділення зенітноракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 вибув зі складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, після виконання службових (бойових) завдань в оперативнотактичному угрупованні «Схід», а також в частині висновку щодо зняття солдата ОСОБА_1 , водія 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини з 11.03.2022 р.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №294 від 16.10.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 повернувся до частини після самовільного залишення частини 16.10.2022 р.;

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код за ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) виплатити належне ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за періоди з 11.03.2022 р. по 24.03.2022 р. та з 26.09.2022 р. по 16.10.2022 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приймаючи оскаржені накази відповідач не з`ясував обставин і причин, за яких позивач залишив військову частину з 11.03.2022 р., а також вказує на відсутність доказів, які б підтверджували самовільно залишення розташування військової частини, що на думку позивача, свідчить про відсутність підстав для висновку в оскаржуваних наказах про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини. Разом із тим, самовільне залишення військової частини спростовується фактичним обставинами, які підтверджені документально, а саме: факт перебування на лікуванні в госпіталі після поранення, фактичні відомості з вироку, підтверджений час перебування на гауптвахті тощо.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 відкрито спрощене провадження.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. Зазначає, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. Саме на виконання вимог діючого законодавства України, діючи в межах законодавчої бази України, з метою не допущення нанесення збитків державі, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.03.2022 №72. Позивач знятий з грошового забезпечення з 11 березня 2022 року. Однак позивач повернувся до розташування військової частини 16.10.2022 року а також був поставлений на грошове забезпечення на підставі наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 16.10.2022 року № 294. Жодних підтверджуючих документів законної відсутності позивача, на момент несення військової служби у військової частини НОМЕР_4 не було надано.

Також вказав, що самовільне залишення частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез?явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров?я, нез?явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби, є військовим правопорушенням. Оскільки самовільне залишення військової частини та дезертирство, відповідно до Кримінального кодексу України є кримінальними правопорушеннями (ст.ст.407, 408), правовій спір щодо того, чи є в діях позивача склади зазначених злочинів, може бути вирішено виключно в порядку кримінального судочинства.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з обґрунтуванням відповідача щодо підстав прийняття оскаржуваних наказів, обґрунтовуючи відсутністю аргументів у відзиві на позовну заяву щодо правомірності дій відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (далі - відповідач), що підтверджується відомостями з Військового квитка серії НОМЕР_5 .

Наказом №64 позивач з 03.03.2022 р. був зарахований до списків особового складу на посаду водія 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

06.03.2022 р. в районі м. Волноваха Донецької області позивач отримав поранення під час проходження військової служби, що підтверджується Первинною медичною карткою (форма 100) від 09.03.2022 р.

В подальшому, позивач був евакуйований до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_6 ), де він знаходився на стаціонарі з 10.03.2022 р. по 18.03.2022 р., що підтверджується Виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1871 та Довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії №536 від 24 січня 2023 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.03.2022 року № 72 солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення в зв?язку з самовільним залишенням частини. Знято з грошового забезпечення з 11 березня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2022 року № 82 відповідно до підпункту 14 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зарахувати у розпорядження командира з 21.03.2022 року, у зв?язку з самовільним залишенням частини.

22.03.2022 р. позивач висловив невдоволення щодо наказів та розпоряджень командування військової частини НОМЕР_2 та під час проведення профілактичної бесіди позивач висловив погрози застосування насильства щодо начальника. Вказані дії були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 405 КК, що підтверджується Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 р. у справі №235/1334/22.

Позивача було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у вигляді 6 (шести) місяців арешту з утриманням на гауптвахті. Тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , як запобіжний захід було залишено позивачу до 25 вересня 2022 року. Зазначено, що строк відбування покарання ОСОБА_1 відраховується з 25 березня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) №253 від 23.09.2022 р. позивача знято з 25.09.2022 року з котлового забезпечення та вказано, що він вибув з гауптвахти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.10.2022 року № 294 ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення в зв?язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини, який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 . Зараховано на грошове забезпечення з 16 жовтня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2022 року № 307 відповідно до пункту 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб рядового, сержантського складу Збройних Сил України виведених в зв?язку з самовільним залишенням військової частини повернути з розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та призначити: солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21.10.2022 року №316-РС. ОСОБА_1 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов?язків , і вважати таким, що з 29 жовтня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою з тарифним розрядом 4, шпк «солдат».

Також судом встановлено, що з 29.10.2022 р. позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі м. Бахмут Донецької області, що підтверджується Довідкою про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №11324 від 20.11.2023 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.03.2023 №62 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключено з 04 березня 2023 року.

З наказу встановлено, що позивачу період із 11.03.2022 р. по 16.10.2022 р. відповідно до п. 5 розділу IV наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р. до вислуги років в календарному обчисленні не зарахований час самовільного залишення військової частини або місця служби.

Позивач вважаючи протиправним Наказ №72 від 11.03.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 вибув зі складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, після виконання службових (бойових) завдань в оперативнотактичному угрупованні «Схід», а також в частині висновку щодо зняття з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини з 11.03.2022 р. та Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №294 від 16.10.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 повернувся до частини після самовільного залишення частини 16.10.2022 р. звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

При цьому, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Згідно п. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно п. 144-4 Положення, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

В свою чергу, Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Так, Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно ч. 1 ст. 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно ч. 4 ст. 85 Статуту, якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 6 Статуту, командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.

Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.

Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).

За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 1444 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.

Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 17 жовтня 2023 року по справі №420/8263/22.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказів №72 від 11.03.2022 р. та №294 від 16.10.2022 р. в частині висновку про самовільне залишення позивачем військової частини.

Дослідивши зміст Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №72 від 11.03.2022 р. судом встановлено, що підставою для висновку про самовільне залишення військової частини зазначено рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_2 вх. №5220.

Водночас, як установлено судом на підставі зібраних у справі доказів, Військова частина НОМЕР_2 , де позивач проходив військову службу, не проводило службового розслідування за фактом самовільного залишення служби позивачем з 11.03.2022 р. по 16.10.2022 р., не вживало заходів для з`ясування відповідних обставин, нагадування позивачу про обов`язки служби або накладення на нього дисциплінарного стягнення, як і не зверталось до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

Натомість, на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що 06.03.2022 р. в районі м. Волноваха Донецької області позивач отримав поранення під час проходження військової служби, що підтверджується Первинною медичною карткою (форма 100) від 09.03.2022 р.

В період із 11.03.2022 р. по 18.03.2022 р. позивач перебував на лікуванні після отриманого поранення на стаціонарі у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_6 ), що підтверджується Виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1871.

В період із 19.03.2022 р. по 24.03.2022 р. перебував у розташуванні військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_4 , що підтверджується відомостями з Вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 р. у справі №235/1334/22.

В період із 25.03.2022 р. по 25.09.2022 р. перебував під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відомостями з Вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 р. у справі №235/1334/22.

Після 26.09.2022 р. відповідач повернувся до розташування військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, що підтверджується Довідкою про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №11324 від 20.11.2023 р.

Суд зазначає, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину.

Не з`ясування обставин і причин, за яких позивач залишив військову частину, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільно залишення розташування військової частини, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цим військовослужбовцем військової частини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.02.2021 р. у справі №804/4633/17.

З урахуванням вищевикладеного, та враховуючи відсутність факту проведення службового розслідування для встановлення вини позивача, суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №72 від 11.03.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 , водій 2 зенітно-ракетного відділення зенітноракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 вибув зі складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, після виконання службових (бойових) завдань в оперативнотактичному угрупованні «Схід», а також в частині висновку щодо зняття солдата ОСОБА_1 , водія 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини з 11.03.2022 р. та Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №294 від 16.10.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 повернувся до частини після самовільного залишення частини 16.10.2022 р.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Відповідно до п. 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за №745/32197 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Отже, в період з 25.03.2022 р. по 25.09.2022 р. позивач перебував на гауптвахті, а тому виплата йому грошового забезпечення за вказаний період не передбачена.

Разом із тим, оскільки факт самовільного залишення позивачем частини у періоди з 11.03.2022 р. по 24.03.2022 р. та з 26.09.2022 р. по 16.10.2022 р. відповідачем не доведено, то призупинення позивачу виплати грошового забезпечення у зазначені періоди є необґрунтованим, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №72 від 11.03.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 , водій 2 зенітно-ракетного відділення зенітноракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 вибув зі складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, після виконання службових (бойових) завдань в оперативнотактичному угрупованні «Схід», а також в частині висновку щодо зняття солдата ОСОБА_1 , водія 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини з 11.03.2022 р.

Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №294 від 16.10.2022 р. в частині висновку про те, що солдат ОСОБА_1 повернувся до частини після самовільного залишення частини 16.10.2022 р.;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код за ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) виплатити належне ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за періоди з 11.03.2022 р. по 24.03.2022 р. та з 26.09.2022 р. по 16.10.2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 10.04.2024 року.

Суддя Бідонько А.В.