Справа № 522/2175/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/2175/22

Перша інстанція: суддя Свячена Ю.Б.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г. В., Федусика А.Г.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю:представника апелянта Моісеєва Д.А.

представника ТОВ «БЕЛОГВІ» Байла Є.С.

представника відповідача Ковальчук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2023 у справі № 522/2175/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування постанов про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2022 року представник ТОВ «БЕЛОГВІ» звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати постанови по справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України: ВМ №00007103 від 11.01.2022, ВМ №00007436 від 11.01.2022, ВМ №00007435 від 11.01.2022, BM №00006871 від 06.01.2022, BM №00007076 від 11.01 2022 BM №00006884 від 06.01.2022, ВМ №00006882 від 06.01.2022, BM №00006883 від 06.01.2022, BM №00006885 від 06.01.2022. BM №00006954 від 11.01.2022 ВМ №00006886 від 06.01.2022, ВМ №00006876 від 06.01.2022, BM 00006873 від 06.01.2022. BM №00006875 від 06.01.2022, BM №00006874 від 06.01.2022, BM №00006879 від 06.01.2022, ВМ №00006881 від 06.01.2022, ВМ №00006878 від 06.01.2022. BM №00007513 від 12.01.2022. BM №00007512 від 12.01.2022 BM №00007511 від 12.01.2022, ВМ №00007509 від 12.01.2022, BM №00006872 від 06.01.2022, BM №00003348 від 14.12.2021 ВМ №00007011 від 11.01 2022, ВМ №00007004 від 11.01.2022, ВМ №00003352 від 14.12.2021 ВМ №00006877 від 06.01 2022, BM №00006958 від 11.01.2022, ВМ №00006944 від 11.01.2022, ВМ №00006943 від 11.01.2022, BM №00003349 від 14.12.2021 BM №00007527 від 12.01.2022, BM №00007528 від 12.01.2022, ВМ №№00007633 від 12.01.2022. ВМ №00007637 від 12.01.2022, BM №00008042 від 12.01.2022, BM №00007661 від 12.01.2022, BМ №00008035 від 12.01.2022, ВМ №00008036 від 12.01.2022, BM №00007634 від 12.01.2022, BM №00007671 від 12.01.2022, BM №00007668 від 12.01.2022, BM №00007632 від 12.01.2022, BM 00007680 від 12.01.2022, BM №00007669 від 12.01.2022, BM №00007622 від 12.01.2022, BM №00007779 від 12.01.2022, BM №00007620 від 12.01.2022. ВМ №00007670 від 12.01.2022, BM №00007529 від 12.01.2022, ВМ №00007621 від 12.01.2022, ВМ №00007623 від 12.01.2022, BM №00007664 від 12.01 2022, BM №00007530 від 12.01.2022, BM №00007526 від 12.01.2022, ВМ №00007523 від 12.01 2022, ВМ №00007517 від 12.01.2022, BM №00007635 від 12.01.2022, BM №00007778 від 12.01.2022, BM №00008040 від 12.01.2022, ВМ №00008041 від 12.01.2022, ВМ №00008039 від 12.01.2022, BM №00008038 від 12.01.2022, ВМ №00008059 від 12.01.2022, ВМ №00007667 від 12.01.2022, ВМ №00007532 від 12.01.2022, BM №00007657 від 12.01 2022, BМ №00008034 від 12.01.2022, ВМ №00007542 від 12.01.2022, BM №00007640 від 12.01.2022, ВМ №00007660 від 12.01.2022, ВМ №00007642 від 12.01.2022, BM №00007923 від 12.01.2022, ВМ №00007541 від 12.01.2022, BM №00007538 від 12.01.2022, ВМ №00007550 від 12.01.2022, ВМ №00007643 від 12.01.2022, BМ від 12.01.2022, BM №00007644 від 12.01.2022, BM №00007647 від 12.01.2022, ВМ №00007645 від 12.01.2022, ВМ №00007546 від 12.01.2022, BМ №00007531 від 12.01.2022, ВМ №00007652 від 12.01.2022, BM №00007658 від 12.01.2022, ВМ №00007641 від 12.01 2022, BM №00007659 від 12.01.2022, BМ №00007625 від 12.01.2022, ВМ №00007653 від 12.01.2022, BM №00007624 від 12.01.2022, ВМ №00007626 від 12.01.2022, BM N№00007650 від 12.01.2022, BM №00007636 від 12.01.2022, ВМ №00007638 від 12.01.2022, BM №00007646 від 12.01.2022, BM №00007666 від 12.01.2022, BM №00007662 від 12.01.2022, BM №00007619 від 12 01 2022, ВМ №00007672 від 12.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті винесено постанови у справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, якими позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на загальну суму 4 828 000 грн. З оскаржуваними постановами позивач не погоджується та стверджує, що викладені в них обставини не відповідають дійсності, а самі постанови є такими, що складені з порушенням вимог КУпАП та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.

Рух справи у суді першої інстанції.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 07.02.2022 відкрив провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ВМ № 00007103 від 11.01.2022.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2022 скасовано, направлено справу № 522/2175/22 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративні правопорушення.

18.08.2022 на адресу Приморського районного суду м. Одеси від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач стверджує, що факти перевищення допустимих вагових параметрів, встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), підтверджуються фотофіксацією транспортних засобів, здійсненою автоматичним пунктом габаритно-вагового контролю та відомостями інформаційних карток габаритно-вагового контролю. На думку відповідача, оскаржувані ТОВ «БЕЛОГВІ» постанови містять усі визначені статтею 283 КУпАП обов`язкові реквізити. У відзиві на позовну заяву Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 17.10.2022 залучив ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

08.11.2022 до Приморського районного суду м. Одеси від представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору надійшла позовна заява.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2022 позовну заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги від 08.11.2022 по адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення повернуто заявнику.

Приморський районний суду м. Одеси ухвалою від 05.04.2023 залучив ОСОБА_1 в якості третьої особи з самостійними вимогами.

В позовній заяві третьої особи зазначено про допущені відповідачем процедурні порушення, а саме: під час винесення постанов відповідач порушив його право на захист; посадові особи відповідача жодного разу не викликали його для дачі особистих пояснень, подання доказів, що свідчить про формальність розгляду справ; в деяких постановах місцем вчинення правопорушення зазначена автомобільна дорога М-04 (186337 Дніпропетровська область), яку було ліквідовано постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року №1242 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення». Також зазначено, що 09.02.2022 внесені зміни до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, якими збільшено граничні вагові ліміти в залежності від відстані здвоєних/строєних осей за наявності нової кваліфікованої ознаки спарені колеса, що суттєво зменшує, або повністю виключає відповідальність позивача.

29.06.2023 до Приморського районного суду м. Одеси від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами. Представник Державної служби України з безпеки на транспорті у відзиві на позовну заяву третьої особи просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі - Порядок)). Відтак, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті здійснюється, за допомогою встановлених на автомобільних дорогах автоматичних пунктів, комплексів технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількість осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу, здійснювати фотофіксацію тощо. На підтвердження факту фіксації руху транспортних засобів через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей надано матеріали фотофіксації, картки габаритно-вагового контролю, сертифікати на обладнання.

Також, щодо автомобільної дороги М-04 у відзиві зазначено, що проект постанови, формується автоматично, автодорога в проектах постанов зазначається відповідно до сертифікатів на прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі. На момент розроблення необхідних сертифікатів (зокрема сертифікатів перевірки типу на підсистеми вагового контролю, габаритного контролю, ідентифікації транспортного засобу, які видаються на 10 років) постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 55 було затверджено Перелік автомобільних доріг загального користування державного значення, серед яких зазначено автомобільну дорогу М-04 Знам`янка - Луганськ - Ізварине (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк). Також зазначено, що зміни до КУпАП (нормативно-правового акту, яким встановлювалась відповідальність) в частині пом`якшення чи скасування такої відповідальності не вносились. Крім того, вказано, що з огляду на відсутність відомостей про належного користувача транспортних засобів, встановлено, що їх власником є ТОВ «БЕЛОГВІ» та у відповідності до приписів КУпАП до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1

11.12.2023 представник позивача ТОВ «БЕЛОГВІ» - Мутафа В.А. надав до суду першої інстанції заяву про відвід головуючого по справі судді Свяченої Ю.Б.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 12.12.2023 заяву представника позивача ТОВ «БЕЛОГВІ» - Мутафи В.А. про відвід суддів залишив без розгляду на підставі ч. 3 ст. 39 КАС України.

21.12.2023 представник позивача ТОВ «БЕЛОГВІ» - Мутафа В.А. надав до суду першої інстанції заяву про відвід головуючого судді.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 25.12.2023 заяву представника позивача ТОВ «БЕЛОГВІ» - Мутафи В.А. про відвід суддів залишив без розгляду на підставі п. 2 ч. 3 ст. 39 КАС України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 26.12.2023 у справі № 522/2175/22 у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення відмовив.

У задоволенні адміністративного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» про скасування постанов про адміністративне правопорушення у справі відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції необґрунтовано залишив без розгляду заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді;

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 22.5 ПДР України в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.02.2022 № 105, як такі що пом`якшують відповідальність, оскільки вказаною постановою збільшено вагові параметри для певної конфігурації транспортних засобів;

- суд першої інстанції не врахував, що розгляд справи за відсутності та без повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у порядку ст. 14-3 КУпАП, порушує право особи на захист встановлене статте 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що оскаржувані постанови не містять усіх відомостей, передбачених Інструкцією № 512, зокрема, щодо місця вчинення правопорушення та відомостей про транспортний засіб (повна маса, розподіл навантаження за вісями, фактична міжосьова відстань, фактична шинність);

- суд першої інстанції не врахував, що стаття 14-1 КУпАП, яка відтворена у статті 14-3 КУпАП, була визнана неконституційною відповідно до рішення Конституційного Суду № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, Державною службою України з безпеки на транспорті притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за порушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що підтверджується постановами по справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України: ВМ №00007103 від 11.01.2022, ВМ №00007436 від 11.01.2022, ВМ №00007435 від 11.01.2022, BM №00006871 від 06.01.2022, BM №00007076 від 11.01 2022 BM №00006884 від 06.01.2022, ВМ №00006882 від 06.01.2022, BM №00006883 від 06.01.2022, BM №00006885 від 06.01.2022. BM №00006954 від 11.01.2022 ВМ №00006886 від 06.01.2022, ВМ №00006876 від 06.01.2022, BM 00006873 від 06.01.2022. BM №00006875 від 06.01.2022, BM №00006874 від 06.01.2022, BM №00006879 від 06.01.2022, ВМ №00006881 від 06.01.2022, ВМ №00006878 від 06.01.2022. BM №00007513 від 12.01.2022. BM №00007512 від 12.01.2022 BM №00007511 від 12.01.2022, ВМ №00007509 від 12.01.2022, BM №00006872 від 06.01.2022, BM №00003348 від 14.12.2021 ВМ №00007011 від 11.01 2022, ВМ №00007004 від 11.01.2022, ВМ №00003352 від 14.12.2021 ВМ №00006877 від 06.01 2022, BM №00006958 від 11.01.2022, ВМ №00006944 від 11.01.2022, ВМ №00006943 від 11.01.2022, BM №00003349 від 14.12.2021 BM №00007527 від 12.01.2022, BM №00007528 від 12.01.2022, ВМ №№00007633 від 12.01.2022. ВМ №00007637 від 12.01.2022, BM №00008042 від 12.01.2022, BM №00007661 від 12.01.2022, BМ №00008035 від 12.01.2022, ВМ №00008036 від 12.01.2022, BM №00007634 від 12.01.2022, BM №00007671 від 12.01.2022, BM №00007668 від 12.01.2022, BM №00007632 від 12.01.2022, BM 00007680 від 12.01.2022, BM №00007669 від 12.01.2022, BM №00007622 від 12.01.2022, BM №00007779 від 12.01.2022, BM №00007620 від 12.01.2022. ВМ №00007670 від 12.01.2022, BM №00007529 від 12.01.2022, ВМ №00007621 від 12.01.2022, ВМ №00007623 від 12.01.2022, BM №00007664 від 12.01 2022, BM №00007530 від 12.01.2022, BM №00007526 від 12.01.2022, ВМ №00007523 від 12.01 2022, ВМ №00007517 від 12.01.2022, BM №00007635 від 12.01.2022, BM №00007778 від 12.01.2022, BM №00008040 від 12.01.2022, ВМ №00008041 від 12.01.2022, ВМ №00008039 від 12.01.2022, BM №00008038 від 12.01.2022, ВМ №00008059 від 12.01.2022, ВМ №00007667 від 12.01.2022, ВМ №00007532 від 12.01.2022, BM №00007657 від 12.01 2022, BМ №00008034 від 12.01.2022, ВМ №00007542 від 12.01.2022, BM №00007640 від 12.01.2022, ВМ №00007660 від 12.01.2022, ВМ №00007642 від 12.01.2022, BM №00007923 від 12.01.2022, ВМ №00007541 від 12.01.2022, BM №00007538 від 12.01.2022, ВМ №00007550 від 12.01.2022, ВМ №00007643 від 12.01.2022, BМ від 12.01.2022, BM №00007644 від 12.01.2022, BM №00007647 від 12.01.2022, ВМ №00007645 від 12.01.2022, ВМ №00007546 від 12.01.2022, BМ №00007531 від 12.01.2022, ВМ №00007652 від 12.01.2022, BM №00007658 від 12.01.2022, ВМ №00007641 від 12.01 2022, BM №00007659 від 12.01.2022, BМ №00007625 від 12.01.2022, ВМ №00007653 від 12.01.2022, BM №00007624 від 12.01.2022, ВМ №00007626 від 12.01.2022, BM N№00007650 від 12.01.2022, BM №00007636 від 12.01.2022, ВМ №00007638 від 12.01.2022, BM №00007646 від 12.01.2022, BM №00007666 від 12.01.2022, BM №00007662 від 12.01.2022, BM №00007619 від 12 01 2022, ВМ №00007672 від 12.01.2022.

Не погоджуючись із зазначеним постановами ТОВ «БЕЛОГВІ» та ОСОБА_1 звернулись до суду з адміністративними позовами.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «БЕЛОГВІ», суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Натомість, як зазначив суд, ТОВ «БЕЛОГВІ» є неналежним позивачем у цій справі, адже не є суб`єктом оскарження оспорюваних постанов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, суд виходив з того, що враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, в зв`язку з чим підстави для скасування оспорюваних постанов відповідача відсутні, а тому у задоволені позовів слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом положень ч. 2, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх виявлення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі - Порядок № 1174).

Згідно з п. п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Пунктом 8 Порядку № 1174 передбачено, що вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163.

Відповідно до пункту 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 Порядку № 1174).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з пунктом 17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Згідно зі статтею 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

Положеннями частини 12 статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що оскаржувані постанови містять всю необхідну інформацію, зокрема, їх зміст відповідає вимогам КУпАП, адже містить відомості щодо вчиненого порушення, а саме перевищення нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України (в редакції, чинній на момент прийняття постанов), тобто містить інформацію про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні. В оскаржуваних постановах також міститься посилання на офіційний веб-сайт в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі із зазначенням ідентифікатора доступу.

Додатково відповідачем до суду було надано фотофіксацію та метадані по кожному порушенню, які дозволять перевірити показники перевищення вагових характеристик, час та місце (географічні координати) їх вчинення (а.с.73-250 т. 3, а.с. 1-124 т. 4).

Крім того, оскаржувані постанови повністю відповідають Додатку 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512.

Принагідно апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про відсутність в оскаржуваних постановах та метаданих до них відомостей про колісність (шинність) транспортних засобів, позаяк такі відомості, відповідно до п. 22.5 ПДР України (в редакції, чинній на час прийняття спірних постанов), не впливали на гранично допустиме навантаження на осі транспортних засобів.

При цьому, апелянтом не надано до суду доказів про технічні характеристики транспортних засобів, зазначених у спірних постановах, зокрема й про наявність/відсутність спарених коліс на осях.

Натомість наданими відповідачем до матеріалів справи доказами підтверджується, відповідність вагового обладнання установленим стандартам, зокрема:

- прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 3 автомобільна дорога М-03, км. 81+000 Київ-Харків-Довжанський, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку від 26.10.2021 №№ 35-02/6013, 35-02/6014, 35-02/6015, 35-02/6016 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі»;

- прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM35, автомобільна дорога М-04 км 186+337 Знам?янка-Луганськ-Ізварине, М-04 км 186+237 Донецька обл., яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується сертифікатами відповідності № UA.TR. 1 13-0619/05F-2 1 від 23.07.2021 та сертифікатом перевірки типу Nє UA.TR.113-0619-21 від 13.04.2021 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі»;

- прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 4, автомобільна дорога Р-03 км 19+543 Північно-східний обхід м. Києва, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку від 26.10.2021 №№ 35-02/6017, 35-02/6018, 35-02/6019, 35-02/6020 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі» (а.с. 124-133 т. 4).

Апеляційний суд також бере до уваги, що проект постанови формується автоматично, автодорога в проектах постанов зазначається відповідно до сертифікатів на прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі. На момент розроблення необхідних сертифікатів (зокрема сертифікатів перевірки типу на підсистеми вагового контролю, габаритного контролю, ідентифікації транспортного засобу, які видаються на 10 років та були чинні на час виявлених правопорушень) постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №55 було затверджено Перелік автомобільних доріг загального користування державного значення, серед яких зазначено автомобільну дорогу М-04 Знам`янка - Луганськ - Ізварине (на м. Волгоград через м. Дніпро, м. Донецьк).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 № 416 внесені зміни до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, який додається до постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 55 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», відповідно до яких передбачено об`єднання доріг М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка та М-04 Знам`янка - Луганськ - Ізварине в М-30 Стрий - Умань Дніпро Ізварине, що спростовує твердження представника позивача про те, що дороги «М-04» не існує.

При цьому, колегією суддів встановлено, що географічні координати місця вчинення правопорушення, які містяться в метаданих до оскаржуваних постанов, відповідають географічним координатам розташування комплексів габаритно-вагового контролю, які зазначені у сертифікатах про їх повірку.

Наведене виключає будь-які сумніви щодо місця вчинення адміністративних правопорушень.

Крім того, апеляційний суд вказує, що зазначення в оскаржуваних постановах неактуальних даних щодо автомобільної дороги не спростовує факту порушення позивачем вимог Правил Дорожнього руху, та є по своїй суті опискою. Натомість інакше тлумачення наведених обставин призведе до надмірного формалізму.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення була висловлена Верховним Судом у постановах від 24.12.2019 у справі № №459/1801/17, від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17.

Отже, факт вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які встановлюється частиною 2 статті 132-2 КУпАП, належним чином зафіксовано, відповідно оформлено та доведено належними доказами.

Ба більше, під час розгляду даної справи представники ОСОБА_1 та ТОВ «БЕЛОГВІ» фактично не заперечували наявність подій адміністративних правопорушень, які виразились у русі транспортних засобів із перевищенням норм допустимих параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.

Частинами 1, 3 статті 14-3 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесені відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

В свою чергу, за приписами статті 279-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Отже, КУпАП чітко регламентований порядок звільнення власника транспортного засобу від відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в разі передачі автомобіля третім особам, який передбачає або особисте звернення особи, що керувала транспортним засобом до органу із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Представники ОСОБА_1 та ТОВ «БЕЛОГВІ» у судовому засіданні зазначали, що всі транспортні засоби знаходились у користуванні у ТОВ «Автомагістраль Південь», однак не надали жодного доказу на підтвердження цього факту.

Також, матеріали справи не містять доказів звернення посадових осіб ТОВ «Автомагістраль Південь» у встановлений строк до відповідача із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, пунктом 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (надалі - Порядок ведення ЄДРТЗ) унормовано, що до ЄДРТЗ вноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично - дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби.

Згідно пункту 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона тощо.

Пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1197 закріплено, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних відомостей про належного користувача транспортного засобу.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Пунктами 30, 31 та 32 Порядку внесення відомостей про належного користувача, визначено порядок внесення відомостей про належного користувача, який користується транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички) шляхом звернення належного користувача до сервісного центру МВС .

Апеляційний суд зазначає, що за відсутності відомостей про належного користувача у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, уповноважена посадова особа Укртрансбезпеки при розгляді справи про адміністративне правопорушення накладає відповідальність на керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Отже, позаяк ОСОБА_1 є директором ТОВ «БЕЛОГВІ» - власника транспортних засобів, він є належним суб`єктом відповідальності у справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі.

ОСОБА_1 , ані в заявах по суті справи, ані в апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування зафіксованих параметрів перевищення допустимих нормативів габаритно-вагових показників транспортного засобу.

Відтак, враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази перевищення транспортним засобом позивача вагових параметрів встановлених п. 22.5 ПДР, а також те, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про правомірність оскаржуваних постанов та відсутність підстав для задоволення позову.

В контексті розгляду даної справи, колегія суддів особливо акцентує увагу на те, що відповідно до положень статті 302 КУпАП за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 частини 1 статті 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Відтак, Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко регламентовано, що саме орган, або посадова особа, які приймали постанову, у визначених Кодексом випадках, можуть припинити її виконання.

Проте, будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про припинення виконання спірних постанов матеріли справи не містять.

Апеляційний суд зауважує, що суд, в ході судового розгляду, покликаний встановити правомірність дій суб`єкта владних повноважень, тобто відповідність дій останнього нормам чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин.

Водночас, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції на дотримання ним норм матеріального і процесуального права.

Натомість, з аналізу правової позиції ОСОБА_1 виходить, що останній, ініціюючи дану справу, перекладає повноваження суб`єкта владних повноважень щодо фактичного припинення виконання постанов, які прийняті у відповідності до законодавства, яке було чинним на момент прийняття таких постанов, на суд, що на думку колегії суддів є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 22.5 ПДР України, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.02.2022 № 105, як такі, що пом`якшують відповідальність, позаяк вказаною постановою збільшено вагові параметри для певної конфігурації транспортних засобів.

Проте, колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи судом встановлено, що на момент прийняття спірних постанов відповідач керувався чинною редакцію пункту 22.5 ПДР України та частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Вказане також не заперечується сторонами.

Водночас, як вже зазначалось апеляційним судом, положеннями статті 302 КУпАП встановлено, що за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 статті 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

За наведеного, у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність (пункт 6 статті 247 КУпАП) та пом`якшення відповідальності, як про то зазначає апелянт, останній має право звернутись до відповідача з заявою та ініціювати припинення виконання постанови з зазначених підстав.

Тобто законодавством, чинним як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент розгляду справи в суді, саме відповідач, а не суд, має дискреційні повноваження на вирішення питання про можливість припинення виконання постанов, з підстав, зокрема, скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність та пом`якшення відповідальності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України у рішенні від 19.04.2000 № 6-рп/2000 у справі № 1-3/2000, колегія суддів відхиляє вищевказані доводи апелянта.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини зокрема на рішення у справах "Озтюрк проти Німеччини" ("Ozturk v. Germany", 21.02.1984, № 8544/79), «Пармак і Бакір проти Туреччини» (Parmak and Bakэr v. Turkey, 03.12.2019, №22429/07, №25195/07), М. проти Німеччини («М. v. Germany», заява № 19359/04, рішення від 17.12.2009, остаточне рішення від 10.05.2010).

Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що розгляд справи за відсутності та без повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у порядку ст. 14-3 КУпАП, порушує право особи на захист встановлене статте 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Оцінюючи вказані доводи колегія суддів вказує, що дані справи були розглянуті за наслідком фіксації адміністративного правопорушення в автоматичному режимі за спеціальною процедурою, яка не передбачає участі особи у оформленні постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, реалізоване скаржником право на судове оскарження постанов надало йому можливість реалізувати свої права та надати всі пояснення, докази, а також скористатись правовою допомогою, що забезпечило реалізацію конвенційного права на справедливий суд згідно зі статті 6 Конвенції.

Окрім того, в апеляційній скарзі апелянт стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що стаття 14-1 КУпАП, яка відтворена у статті 14-3 КУпАП, була визнана неконституційною відповідно до рішення Конституційного Суду № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Колегія суддів вважає неспроможними вищевказані доводи, позаяк повноваження щодо визнання норми конституційною (неконституційною) належать виключно Конституційному Суду України та не можуть бути перебрані на себе судом апеляційної інстанції.

Крім того, згідно з статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Апеляційний суд звертає увагу, що КУпАП встановлює не презумпцію винуватості власника транспортного засобу, як вказують автори скарги, а презумпцію володіння транспортним засобом в момент вчинення правопорушення саме його законним володільцем (власником). При цьому ця презумпція може бути спростована. Встановлення презумпцій такого роду не суперечить практиці ЄСПЛ (рішення у справі «Салабіаку проти Франції»).

Так, наприклад, в рішенні по справі FALK v. THE NETHERLANDS (Арр. № 66273/01, 19 October, 2004), суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент вчинення правопорушення його автомобілем, ЄСПЛ вказує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою. Мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, при яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними в випадках, коли неможливо встановити особу, котра керувала автомобілем.

У рішенні ЄСПЛ у справі Lutz v. Germany (25 August 1987, App. 9912/82), суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників правил дорожнього руху в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції. Враховуючи велику кількість незначних правопорушень особливо правил дорожнього руху, характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п. 57 Рішення).

Крім того, під час розгляду справи OHalloran and Francis v. the United Kingdom (App. № 15809/02 and 25624/02, 29 June 2007), яка стосувалась оскарженню передбаченої британським законом необхідності надання властям зареєстрованими власниками транспортного засобу про особу, яка реально керувала автомобілем в момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем встановленої швидкості. Цей обов`язок на думку позивачів є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених в статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Однак Велика палата ЄСПЛ визнала, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції та вказала про те, що усі, хто володіють або керують автомобілем, знають, що тим самим вони визнають певний режим регулювання. Цей режим діє не тому, що володіння чи управління автомобілем - це привілей чи пільга, що дарується державою, але тому, що володіння автомобілями та їх використання загальновизнано можуть призводити до тяжких тілесних ушкоджень. Можна сказати, що ті, хто приймають рішення володіти або управляти автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, які є частиною регулятивного режиму щодо автотранспортних засобів (див, зокрема, пункт 57 згаданого рішення).

Отже, враховуючи, що вказане провадження про адміністративне правопорушення є скороченим, мету утвердження ефективної безпеки дорожнього руху та з огляду на те, що в розумінні Європейської Конвенції з прав людини позивач не залишається при цьому без засобів захисту, бо може висувати доводи під час судового розгляду, вищенаведені доводи апелянта (позбавлення права користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення; відповідачем не було заслухано позивача, як особу, яка бере участь у розгляді справи; відповідачем під час розгляду справи не досліджувалися будь-які докази на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП; відповідач за зверненням позивача не надав останньому для ознайомлення матеріали справи про адміністративне правопорушення; під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не встановив обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, позивач був позбавлений давати пояснення, подавати докази, клопотання) відхиляються апеляційним судом, позаяк окремі недоліки процесу розгляду справи про адміністративне правопорушення можуть бути урівноважені під час розгляду відповідного позову у суді за допомогою його змагального характеру.

Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 735/1246/15-а.

Також, суд враховує практику ЄСПЛ , зокрема у рішенні по справі «Фальк проти Нідерландів», суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент учинення правопорушення його автомобілем, ЄСПЛ вказує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою.

У цій справі, на думку суддів ЄСПЛ, мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання ПДР, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, за яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними у випадках, коли неможливо встановити особу, котра керувала автомобілем. Т.ч., принцип пропорційності у цій справі було дотримано, і скарга заявника визнана явно необґрунтованою. Зокрема, ЄСПЛ зазначає: «Оцінюючи те, чи в цьому випадку дотримано принцип пропорційності, Суд усвідомлює, що оскаржене правило встановлення відповідальності (щодо зареєстрованого власника автомобіля) було запроваджене з метою утвердження ефективної безпеки дорожнього руху через забезпечення того, що порушення правил дорожнього руху, виявлені за допомогою технічних або інших засобів і вчинені водієм, чию особу на той час встановити не було можливості, не залишаться безкарними, з одночасним належним урахуванням потреби домогтися того, щоб судове переслідування і покарання за такі правопорушення не призводило до неприйнятного обтяження органів судової влади держави». Він також зазначає, що «…відповідна особа не залишається при цьому без засобів захисту, бо може висувати доводи на підставі статті 8 цього Закону та (або) стверджувати, що на відповідний час поліція мала реальну можливість зупинити машину і встановити особу водія». Крім того, «…Суд не може визнати, що стаття 5 Закону, яка зобов`язує зареєстрованого власника автомобіля брати на себе відповідальність за своє рішення дозволити іншій особі користуватися його автомобілем, суперечить пунктові 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Тому Суд робить висновок, що національні органи влади, накладаючи на заявника оспорюване стягнення, презумпції невинуватості не порушили».

Аналіз наведеної практики свідчить про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 14-3 КУпАП не суперечить положення Конвенції, яка є частиною національного законодавства, а отже відсутні підстави для застосування приписів статті 7 КАС України.

Щодо вирішення питання про те, чи є триваючими правопорушеннями за спірними постановами та можливість застосування статті 36 КУпАП колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, в судовому засіданні 09.04.2024 представник позивача ОСОБА_2 надав пояснення в яких зазначив, що правопорушення за спірними постановами не є триваючими, оскільки вчиненні в різний час в межах одного й того самого габаритно-вагового комплексу.

Проте, на думку представника позивача, відповідач повинен був накласти стягнення в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, позаяк справи про адміністративне правопорушення розглядались одночасно одним і тим же органом (посадовою особою). Така позиція підтримана і представником апелянта.

Оцінюючи вказані доводи колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до абзаців 1, 6 пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 (далі Інструкція № 512), уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система), необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - постанова).

Під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення (абзац 1 пункту 3 розділу ІІ Інструкції № 512).

Згідно пункту 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі Порядок № 1174), посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.

Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

З аналізу наведених положень виходить, що розгляд справи про правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі здійснюється шляхом опрацювання інформаційних файлів за результатом якого виноситься сформована системою в автоматичному режимі постанова на яку здійснюється накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що є підтвердженням прийняття рішення, з фіксацією дати та часу прийняття рішення за кожною автоматично зафіксованою подією правопорушення.

Звертаємо увагу, що оскаржувані постанови виносились не одночасно, а в різні дні, в а якщо у один день ,то у різний час, а тому і справи про адміністративні правопорушення не було розглянуто одночасно.

Як вбачається з оскаржуваних постанов, останні прийняті посадовими особами відповідача в різні дні, а також в один день, але у різний час, про що свідчить відмітка кваліфікованого електронного підпису, а також відомості за ідентифікатором, наявні в постановах.

При цьому, з системного аналізу положень Інструкції № 512 та Порядку № 1174 вбачається, що одночасний розгляд декількох постанов уповноваженою особою Укртрансбезпеки, який дав би можливість сортувати постанови за суб`єктом адміністративного правопорушення для застосування положень статті 36 КУпАП, не передбачений.

Окрім того, оскаржувані постанови прийняті за порушення частини 2 статті 132-1 КУпАП, тобто є ідентичними, а відтак, в даному випадку відсутнє більш серйозне правопорушення, як умова застосування частини 2 статті 36 КУпАП.

Враховуючи викладене, вищевказані доводи апелянта є необґрунтованими.

Поміж іншого, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив без розгляду заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді.

Проте, колегія суддів не надає оцінку наведеним аргументам скаржника, оскільки в судовому засіданні 19.03.2024 представник апелянта відмовився від таких, як від підстав апеляційного оскарження судового рішення.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Поряд з тим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає, що ухвалою апеляційного суду від 21.02.2024 апелянту було відстрочено сплату судового збору в сумі 37 215,00 грн., що є максимальною сумою судового збору, за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси суду від 26 грудня 2023 року у справі № 522/2175/22, до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги.

На час апеляційного розгляду скарги відсутні відомості щодо сплати апелянтом судового збору, у зв`язку із чим, з апелянта має бути стягнутий судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2023 у справі № 522/2175/22 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 37 215, 00 грн. (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень) до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк