Справа № 520/4343/24
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 квітня 2024 р. справа № 520/4343/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 26.10.2023 №44 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () з 20.10.2023 здійснити призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років, виходячи з 90 відсотків від суми заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), згідно з довідками Харківської обласної прокуратури про складові заробітної плати від 17.10.2023 №21-373, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ, та проводити виплати призначеної пенсії за вислугу років довічно, щомісячно, в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії за вислугу років та без обмежень, встановлених з 01.10.2017 Законами України № 2148-VIII від 03.10.2017, №1058-ІV від 09.07.2003, незалежно від факту працевлаштування чи роботи або перебування на посадах в органах прокуратури України, а також перераховувати призначену пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 3 та п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на початку роботи позивача в органах прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1911 №1789, статтею 50-1 якого було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Позивач зазначає, що оскільки починав свою трудову діяльність в органах прокуратури в період дії Закону №1789, то була впевнений у своїх законних очікуваннях на пенсію за вислугу 20 років та в розмірі 90% від суми місячного заробітку.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється статтею 86 Закону №1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015, та є діючим, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону №1697-VІІ. Згідно розрахунку стажу, загальний страховий стаж роботи позивача становить - 20 років 05 місяців 07 днів, у тому числі стаж роботи за вислугу років на посадах прокурорів - 15 років, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII (менше 25 років). Таким чином, позовні вимоги про призначення пенсії за нормами статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ є безпідставними та необґрунтованими, оскільки на час виникнення спірних правовідносин, чинною нормою, що регулює підстави та порядок призначення пенсій працівникам прокуратури є стаття 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII. Виходячи з вищевказаних обставин, відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії за вислугою років, діяв в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що положеннями ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 збільшено стаж роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугою років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП (в редакції 12.07.2001), з 20 до 25 років, що є звуженням прав в розумінні Конституції України. Таким чином, на думку позивача, нею набуто право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих не менше 10 років. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 через веб-портал Пенсійного фонду України 20.10.2023 звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 за наявності стажу роботи 20 років та розрахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від заробітної плати.

Заява позивача від 20.10.2023 про призначення пенсії за вислугою років та додані до неї документи розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності у відповідності до Порядку "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2002 № 22-1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №44 від 26.10.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Підставою відмови у рішенні зазначено те, що необхідний стаж роботи за вислугою років, визначений ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-УІІ - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів - 15 років. Стаж за вислугою років ОСОБА_1 - 20 років 5 місяців 7 днів. Стаж роботи на посадах прокурорів особи - 18 років 10 днів.

При цьому, за наданими документами до стажу за вислугою років та стажу роботи на посадах прокурорів зараховано усі періоди роботи позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 (у редакції станом на 28.01.2005) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

На час звернення позивача за призначенням пенсії (20.10.2023) набрав чинності Закон України від 14.10.2014 №1697 «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697).

У зв`язку з набранням чинності Законом №1697 втратили чинність положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Отже, з наведеного вбачається, що ст. 86 Закону №1697 збільшено стаж роботи, що дає позивачу право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону України №1789 «Про прокуратуру» (у редакції закону від 12.07.2001) з 20 років до 25 років.

При цьому, на час дії положень ст. 50-1 Закону України №1789 «Про прокуратуру» у позивача був відсутній стаж роботи 20 років.

Відтак, у період дії ст. 50-1 Закону України №1789 «Про прокуратуру» позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України №1697 «Про прокуратуру» не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права викладена Верховним судом у постанові від 04.03.2021 у справі №452/208/17, яка відповідно до положень частини 5 статті 242 КАС України має враховуватися судом під час розгляду даної справи.

При цьому, суд зазначає, що спеціальне пенсійне забезпечення працівників прокуратури до 01.06.2015 регулювалося ст. 50-1 Закону №1789.

Так, 02.03.2015 Верховна Рада України прийняла Закон №213, що набрав чинності у цілому 01.04.2015 у п. 5 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» зазначеного Закону містилося застереження про те, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки такого закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнято не було, то з цієї дати втратили чинність, зокрема, норми ст. 50-1 Закону №1789 щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

Проте, 15.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.10.2014 №1697 «Про прокуратуру», який поновив правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема статтю 86 цього Закону.

Таким чином, працівники прокуратури за наявності на день звернення до органів Пенсійного фонду України відповідної вислуги років та відповідного стажу роботи на посадах прокурорів мають право на пенсійне забезпечення у відповідності до чинної статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697 «Про прокуратуру».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018 у справі №686/17309/17.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли у жовтні 2023 року, відповідно, слід застосовувати той закон, який був чинним на момент виникнення даних правовідносин. На час звернення позивача з заявою (20.10.2023) про призначення пенсії був чинним Закон України від 14.10.2014 №1697 «Про прокуратуру», а тому саме даний закон підлягає застосуванню.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, у постанові від 04.03.2020 (справа №265/6322/16-а) Верховний Суд дійшов таких висновків:

"Відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше)".

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, слід констатувати, що позивач станом на 01.10.2011 не мала необхідного загального стажу роботи для призначення пенсії (20 років), а отже у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній редакції).

З огляду на те, що позивач не набула такого права, то неможливо стверджувати й про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні в справі «Великода проти України» (№43331/12, від 03.06.2014), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, оскільки стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону №1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у цій справі немає.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.