Справа № 580/2716/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року справа № 580/2716/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відділ ДВС, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незадоволення заяви ОСОБА_1 від 14.03.2024 року про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження № 70825323 з примусового виконання постанови від 16.01.2023 року № 20762924 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 23699,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору. Після цього стягувач пред`явив виконавчий лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум. Надалі виконавчий лист було повністю виконано в межах виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем. У зв`язку з цим боржник ОСОБА_1 сплатив приватному виконавцю основну винагороду в повному обсязі. Представник позивача, посилаючись на приписи ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, вважає, що за вказаних обставин виконавчий збір в розмірі 23699,04 грн не стягується, а виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору підлягає закінченню. Звернув увагу, що 14.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору та надав достатні документальні підстави для закінчення виконавчого провадження № 70825323 зі стягнення виконавчого збору, однак виконавче провадження закінчено не було.

Ухвалою від 22.03.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на позовну заяву до суду від відповідача не надходив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на примусовому виконанні Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 20762924 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2010 у справі № 2-3102/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кей Колект боргу в сумі 263081,03 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження старший державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтуненко-Пізняк Г.І. прийняв постанову від 16.01.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 23699,04 грн.

Постановою від 18.01.2023 старший державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтуненко-Пізняк Г.І. повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (на письмову заяву стягувача).

Постановою від 23.01.2023 старший державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтуненко-Пізняк Г.І. відкрив виконавче провадження № 70825323 з примусового виконання вказаної вище постанови від 16.01.2023 № 20762924 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 23699,04 грн.

Постановою від 07.03.2023 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. відкрив виконавче провадження № 71225060 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2010 року у справі № 2-3102/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кей Колект заборгованості по кредитному договору.

В межах цього виконавчого провадження приватний виконавець Недоступ Д.М. виніс постанову від 07.03.2023 про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

18.08.2023 року ОСОБА_1 згідно платіжної інструкції № 0.0..1 сплатив на рахунок приватного виконавця основну винагороду в розмірі 23699,04 грн.

Постановою від 18.08.2023 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. закінчив виконавче провадження № 71225060 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

14.03.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, до якою були додані копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 71225060, постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, квитанції до платіжної інструкції про сплату основної винагороди, постанови про закінчення виконавчого провадження № 71225060.

Позивач зазначає, що 14.03.2024 відповідач отримав достатні документальні підстави для закінчення виконавчого провадження № 70825323 зі стягнення виконавчого збору, однак виконавче провадження закінчено не було.

Бездіяльність відповідача щодо незадоволення заяви про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору позивач вважає протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно ч. 8 Закону № 1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Аналіз вказаної норми вказує, що вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону України Про виконавче провадження свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України Про виконавче провадження до спірних правовідносин дає суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у спірних правовідносинах слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України Про виконавче провадження, так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19.

Суд врахував, що постановою від 07.03.2023 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. відкрив виконавче провадження № 71225060 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2010 року у справі № 2-3102/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кей Колект заборгованості по кредитному договору (тобто того самого виконавчого документа, що слугував підставою для відкриття державним виконавцем ВП № 20762924 та в якому прийнято постанову про стягнення виконавчого збору).

В межах цього виконавчого провадження приватний виконавець Недоступ Д.М. виніс постанову від 07.03.2023 про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

18.08.2023 року ОСОБА_1 згідно платіжної інструкції № 0.0..1 сплатив на рахунок приватного виконавця основну винагороду в розмірі 23699,04 грн.

Постановою від 18.08.2023 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. закінчив виконавче провадження № 71225060 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

За вказаних обставин, беручи до уваги приписи ч. 8 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, суд доходить висновку, що виконавчий збір не має стягуватися із позивача, а виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору (ВП № 70825323) підлягає закінченню.

Суд врахував, що 14.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, до якою були додані копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 71225060, постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, квитанції до платіжної інструкції про сплату основної винагороди, постанови про закінчення виконавчого провадження № 71225060.

Таким чином, у відповідача станом на 14.03.2024 були наявні належні докази, що підтверджують підстави для закінчення виконавчого провадження № 70825323.

Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів закінчення ВП № 70825323.

Обираючи належний та ефективний захист порушеного права позивача, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 та доходить висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо закінчення виконавчого провадження № 70825323 та зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження № 70825323 з примусового виконання постанови від 16.01.2023 № 20762924 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 23699,04 грн.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо закінчення виконавчого провадження № 70825323.

Зобов`язати Другий відділ Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження № 70825323 з примусового виконання постанови від 16.01.2023 № 20762924 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 23699,04 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Другий відділ Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18028, м. Черкаси, проспект Хіміків, 50, кім. 515, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.04.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК