Справа № 420/24609/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/24609/23

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 28.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року по справі за позовом громадянина В`єтнаму До ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року громадянин В`єтнаму До ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДМС), в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 31.08.2023 року №0045 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину В`єтнаму До ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання, виданої ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 29.09.2008 року за №286994 громадянина В`єтнаму До ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що рішенням ГУ ДМС України в Одеській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 31.08.2023 року №0045, позивачу було протиправно відмовлено в обміні посвідки на підставі пп.3 п.62 Порядку №321 (дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію). На думку позивача, оскаржуване рішення про відмову в обміні посвідки на постійне проживання не містить мотивів та підстав його прийняття, а лише посилання на приписи Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМ України від 25.04.2018 року №321.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що До ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам.

З матеріалів особової справи встановлено, що До ОСОБА_1 подано заяву-анкету на залишення в Україні на постійне проживання, в якій До ОСОБА_1 просив дозволити залишитися йому в Україні на постійне місце проживання у зв`язку з народженням дитини.

Інспектором ВГІРФО УМВС України в Одеській області майором міліції Дацюк Л.А. 20.09.2004 року було складено висновок про залишення в Україні на постійне мешкання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам До ОСОБА_1 , яким встановлено, що До ОСОБА_1 , 1972 року народження, уродженець м. Вінь Фук, СРВ. В 1998 прибув в Україну, до м. Одеси, для навчання в Одеському гідрометеорологічному інституті. У 1998 році, одружився з До Тхі Лан. У вересні 1998 році, від шлюбу народилась, в м. Одесі їх дочка, - До Тхі ОСОБА_2 . На теперішній час заявник являється студентом ОДМІ. Разом з родиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник бажає документувати його посвідкою на постійне проживання в Україні. Зобов`язується виконувати закони України і не порушувати її права та устої.

Як зазначено у висновку згідно пункту 4 розділу V Закону України «Про імміграцію» на підставі вищевказаного старшим Інспектором ВГІРФО УМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_3 вважає доцільним клопотання гр. В`єтнаму До ОСОБА_1 на документування посвідкою на постійне проживання в Україні задовольнити.

На підставі Висновку До ОСОБА_1 , 1972 року народження, отримав дозвіл на імміграцію та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 29.09.2008 року на підставі Закону України «Про імміграцію», що сторонами не заперечується.

Матеріали особової справи гр. До ОСОБА_1 , які надані до суду, рішення про надання дозволу на імміграцію не містять, та доказів на підтвердження обставин скасування вказаного рішення сторонами до суду не надавались.

29.08.2023 року позивачем до Головного управління ДМС України в Одеській області подана заява-анкета №205038557 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 25- або 45-річного віку.

При цьому у позові помилково вказано, що позивач звернувся із заявою про обмін посвідки на підставі її непридатності для подальшого використання.

Рішенням від 31.08.2023 року №0045 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області відмовлено До ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321.

Вважаючи рішення Головного управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області від 31.08.2023 року №0045 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення не відповідає справедливому балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивача , які настали внаслідок прийняття цього рішення. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у міграційного органу були відсутні підстави прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину В`єтнаму До ОСОБА_1 .

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцями визнаються іноземні громадяни - особи, які належать до громадянства іноземних держав і не є громадянами України, та особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Згідно ст.1 Закону України «Про імміграцію» №2491-III від 07.06.2001 року, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 визначено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання.

Відповідно п.1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п.7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п.9 Порядку оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів.

Відповідно п.16 Порядку №321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з п.18 Порядку №321, у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Порядок подання документів для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обміну посвідки та їх розгляд визначено у пунктах 40-46 Порядку №321.

При цьому, пунктом 40 Порядку №321 передбачено, для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 нього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають 5ути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

Згідно п.43 Порядку рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні не пізніше ніж протягом десятого робочого дня з дня прийняття документів.

Пунктом 44 Порядку №321 зазначено, що якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС,

Відповідно до п.45 Порядку №321, перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі «Службові відмітки» заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

Пунктом 46 Порядку №321 зазначено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Пунктом 73 Порядку №321 визначено, що у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Як вбачається з матеріалів особової справи, позивач звернувся до відповідача саме із заявою про обмін посвідки на постійне проживання по досягненню 45-річного віку відповідно до приписів п.6-7 Порядку №321 та надав до заяви необхідний перелік документів, визначений п.40 цього Порядку.

Однак, спірним рішенням, на підставі пп.3 п.62 Порядку №321, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання з підстав того, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржуване рішення не містить посилань, які саме відомості не були підтверджені даними з баз даних Реєстру, картотек, і тільки з відзиву встановлено вищенаведені обставини, що стали причиною відмови.

Тобто, оскаржуване рішення не відповідає принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки» (абзац 3 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 року №17-рп/2010).

Так, на думку міграційної служби, такими відомостями є розбіжності, які зазначені позивачем у заяві під час документування посвідкою на постійне проживання, а саме, у висновку про розгляд заяви громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам До ОСОБА_1 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну від 20.09.2004 на підставі якого виданий дозвіл на імміграцію в Україну, підставою для надання дозволу на імміграцію визначено, що дочка позивача - До Тхі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася на території України, проте, як вбачається з заяви про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням дочка позивача - До Тхі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 набула громадянство України 02.11.2012 року, тобто після отримання позивачем дозволу на імміграцію.

Між тим, наведені обставини не можуть кваліфікуватись, як не підтвердження наданої іноземцем або особою без громадянства інформації даними, отриманими з баз даних Реєстру, картотек.

Більше того, зазначені розбіжності не можуть бути визнані як такі, що є підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання, оскільки слугують підставою для проведення службової перевірки, за результатами якої приймається відповідне рішення.

У свою чергу, надані до суду матеріали по залишенню в Україні на постійне проживання позивача, не містять доказів проведення відповідачем службової перевірки за фактом безпідставного на думку міграційного органу оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання, а також не містять відомостей щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання або визнання її недійсною.

Отже, фактично відповідач, при наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію, не видав позивачу посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягнення іноземцем 45-річного віку без наявності підстав для відмови у такому оформленні (видачі) посвідки, які передбачені Порядком №321.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 16.05.2018 року у справі №802/864/16-а.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Вимогами ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України).

Водночас, всупереч покладеного на відповідача обов`язку, останній не підтвердив належними та допустимими доказами наявності підстав для відмови в обміні посвідки позивача.

У той же час, приймаючи спірне рішення, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не враховано й те, що на підставі посвідки на постійне проживання позивач тривалий час проживає на території України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Громадянина В`єтнаму До ОСОБА_1 належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька