Справа № 200/3433/23
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року справа №200/3433/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А. , Геращенка І.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 р. у справі № 200/3433/23 (головуючий І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі відповідач, УПСЗН) в якому просив:

- визнати протиправною відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2023 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з урахуванням висновків суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року позов задоволено частково, а саме суд:

Визнав протиправними дії Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у призначенні позивачу - ОСОБА_1 допомоги на проживання як внутрішньо-переміщеній особі.

Зобов`язав Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2023 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації сплачений судовий збір в розмірі 858,88 грн.

Відповідач, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 20.03.2022 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відповідач листом від 21.03.2023 №12/35-1694 було надано відмову у призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у з зв`язку з тим, що позивач станом до 24.02.2022 мав статус внутрішньо переміщеної особи, довідку не скасовано, повторне переміщення не відбувалося, постійно проживав в м.Київ.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

За інформацією Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб - ОСОБА_1 був облікований як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання в АДРЕСА_1 з 20.02. 2017 року. Щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», станом на 01.03.2022 р. не отримував.

З урахуванням вищенаведеного, та з огляду на інформаційний лист Міністерства соціальної політики України від 15.06.2022 №5825/0/2-22/56, оскільки позивач не отримував щомісячну адресну допомогу та не був повторно переміщений після 24.02.2022 р., підстав для надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам - не має.

Позивач перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з 20.02.2017 р., довідка про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 20.02.2017 р. Позивач станом на 24.02.2022 допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг (відповідно постанови КМУ № 505), не отримував.

Позивач з питання зняття з обліку до відповідача не звертався. Тобто, не повідомляв відповідача про повернення його до покинутого місця проживання.

20.03.2022 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про внесення змін в діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2017 р. № , а саме змінити адресу проживання з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 . Після чого йому був виданий дублікат довідки № 3010-13452, з внесеними змінами.

Скаржник зазначає, що банківські чеки і довідки про вакцинацію не свідчать про зняття позивача з обліку в м. Києві.

ОСОБА_1 не звертався до уповноваженого органу або уповноваженої особи територіальної громади / центру надання адміністративних послуг із заявою про повернення до покинутого постійного місця проживання.

Довідка внутрішньо переміщеної особи від 20.02.2017 року за № (дублікат №3010-13452), видана на ім`я ОСОБА_1 є чинною.

Позивач не підпадає під умови для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Порядку №332, оскільки не отримував допомогу станом на 24.02.2022 року, та не був повторно переміщений

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено зокрема, що відповідач зазначив, що згідно частин 1 та 2 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідач не враховує випадки, що передбачені ст. 12 цього Закону, а саме скасування довідки у зв`язку з поверненням до покинутого місця проживання, що до якого відноситься, зокрема, тривала відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання.

Відповідач не зазначає з яких підстав не враховує докази позивача, що підтверджують повернення до покинутого місця проживання та повторне переміщення з м. Маріуполь до м. Києва, не зважаючи на положення п.4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ №509 від 01 жовтня 2014 р., які дозволяють надавати докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно- територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

Відповідач, посилаючись на розпорядження КМУ від 26.02.2022 року №188-р щодо закриття пунктів пропуску через державний кордон, намагається спростувати факт переміщення позивача (хоча Відповідачем в суді першої інстанції такі доводи не надавались).

Відповідач не враховує, що в березні 2022 року значна кількість громадян евакуювалось перетинаючи лінію фронту через м. Василівка у Запорізькій області, хоч це не вважалось безпечним перетином.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, а саме з м. Маріуполь Донецької області згідно довідки від 20.02.2017 №000012011 (дублікат №3010-13452) про взяття його на облік в якості внутрішньо переміщеної особи.

20.03.2023 позивач звернувся до структурного підрозділу відповідача - управління соціального захисту населення із заявою про надання допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі. Також звертався із заявою щодо внесення корективів до довідки ВПО у зв`язку зі зміною адресного проживання.

Листом від 21.03.2023 №12/35-1694 управління соціального захисту населення повідомило позивача щодо відмови у призначенні допомоги на проживання як внутрішньо переміщеної особі з посиланням на те, що допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Оскільки, станом на 01.03.2022 позивач не отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 № 505, призначити позивачу допомогу не вбачається за можливе.

Крім того вказано, що відповідно до інформаційного листа МСП України від 15.06.2022 №5825/0/2-22/56 особи, які не отримували щомісячну адресну допомогу та не були повторно переміщенні, після 24.02.2022 не мають права на призначення вказаної допомоги.

Відповідач зазначає, що 20.03.2022 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про внесення коректив в діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2017 р. №: змінити адресу проживання з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 . Після чого йому був виданий дублікат довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2017 р. № 3010-13452 з внесеними змінами.

Матеріали справи містять звернення позивача від 07.04.2023 до відповідача щодо повторного розгляду заяви на отримання виплат, як ВПО. У заяві позивач просить долучити до розгляду докази, які підтверджують повторне переміщення. До заяви було додано копії чеків з банку, виписки з лікарні та заяву на виплату коштів.

У відповіді на вищевказану заяву, відповідач у листі від 12.04.2023 № 35-Т-143/33 вказав, що за інформацією Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб України: позивач перебуває на обліку в Управлінні з 20.02.2017 по теперішній час. Щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, станом на 01.03.2022 не отримував. Відповідно до інформаційного листа Міністерства соціальної політики України від 15.06.2022 №5825/0/2-22/56, особи, які не отримували щомісячну адресну допомогу та не були повторно переміщені після 24.02.2022, не мають права на призначення вказаної допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо неправомірності дій відповідача у відмові в призначені адресної допомоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним питанням у даній адміністративній справі є право позивача на отримання щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто, зазначений документ до його скасування або закінчення терміну дії підтверджує той факт що особа самостійно покинула своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 9 цього Закону внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду;

За положенням статті 12 Закону, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

Отже вказаними нормами передбачено, що підставою для скасування дії довідки є повернення внутрішньо переміщеної особи до покинутого місця постійного проживання, що вважається поданням відповідної заяви особи з цього питання або тривалою відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не подавалась заява про повернення до місця проживання, а відповідачем не приймалось рішення про скасування довідки у тому числі у зв`язку з тривалою відсутність (понад 60 днів).

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», який набрав чинності 22.03.2022 (далі Порядок №332).

За положенням п.2 Порядку №332, допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Відповідно до положень п.3 Порядку № 332, у редакції на час звернення позивача, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, після 24 лютого 2022 року.

Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Інформація про території, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, є складовою частиною переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік).

У разі віднесення територій до таких, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, допомога надається з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому відповідна інформація внесена до переліку.

Отже, зазначені положення Порядку на час виникнення спірних правовідносин, визначають виключення осіб яким допомога надається та які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., а саме які отримували щомісячну адресну допомогу, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, після 24 лютого 2022 року.

При цьому, вказана норма не встановлює, що повторне переміщення особи з тимчасово окупованої території України після 24 лютого 2022 року, яка була облікована, як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 р., повинна підтверджуватись новою довідкою (чи особа обліковувалась ВПО станом на 24.02.2022, чи на цю дату довідка ВПО була вже анульована).

Колегія суддів наголошує, що вказана норма, як раз і містить застереження, що вона розповсюджується на осіб які вже мають статус ВПО та відповідну довідку на 24.02.2022, при цьому повторно перемістилися.

Також, з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією

Позивач є внутрішньо переміщеною особою станом на 24.02.2022, зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 , тобто, на території міста, яке включено у перелік адміністративно-територіальних одиниць, визначених розпорядженням КМУ від 06.03.2022 №204-р.

20.03.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи.

Також, позивач 20.03.2022 звернувся з заявою про внесення змін в діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2017 р. № , у зв`язку з повторним переміщенням, а саме змінити адресу проживання з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 .

Позивачем надавались докази про повторне переміщення, а саме копії чеків з банку (січень, червень, вересень 2021 року, січень 2022 року), виписки з лікарні (січень, жовтень 2021 року), заяву на виплату коштів.

Зазначені докази у сукупності свідчать, що позивач з 2021 року повернувся до місця проживання, а саме м. Маріуполь, та у подальшому після 24 лютого 2022 року повторно перемістився з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України.

За таких обставин, доводи відповідача про законність відмови призначити позивачу щомісячну адресну допомогу, ґрунтуються на неправильному розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини, тому є безпідставними.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Так, Конституційний суд України у своєму Рішенні N 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Стаття 316 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 р. у справі № 200/3433/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 р. у справі № 200/3433/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 10 квітня 2024 року.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

А.А. Блохін