Справа № 200/7545/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року справа №200/7545/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Казначеєва Е.Г., Гайдара А.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі № 200/7545/23 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 листопада 2023 року № 30 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до п б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком № 2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 05 травня 1994 року по 30 червня 1996 року на посаді сторожа в Де-Кастрінській середній школі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умова відповідно до п б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком № 2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 з 07 вересня 2021 року.

В обгрунтування позову зазначила, що відповідач протиправно не зарахував спірний період роботи позивача до страхового стажу та протиправно відмовив в призначенні пенсії відповідно до пункту б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

При цьому позивач досягла необхідного віку 50 років з огляду на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, має необхідний страховий стаж 20 років та більше 10 років пільгового стажу за Списком № 2, тому відмова у призначенні пенсії є незаконною.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 листопада 2023 року № 30 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 відповідно до п б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком № 2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 05 травня 1994 року по 30 червня 1996 року на посаді сторожа в Де-Кастрінській середній школі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умова відповідно до п б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком № 2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 з 07 вересня 2021 року.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 у справі № 200/4864/22 за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII до пільгового стажу роботи за Списком № 2 враховано періоди роботи з 26.07.1980 по 06.02.1989 на посаді газоелектрозварювальника, періоду навчання з 01.09.1978 по 25.07.1980 в міському ПТУ № 39 за професією Газоелектрозварювальника; до страхового стажу періоду роботи з 24.02.1989 по 31.12.1990, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців з 07.09.2021.

Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача на дату звернення становить 19 років 07 місяців 26 днів.

Пільговий стаж роботи за Списком № 2 позивача на дату звернення становить 11 років 05 місяців 06 днів, Список № 2 - 08 років 06 місяців 12 днів, навчання за фахом 02 роки 10 місяців 25 днів.

Отже, у позивача відсутній необхідний страховий стаж 20 років для призначення пенсії.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені судами обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

07 вересня 2021 року позивач звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було винесено рішення 14 вересня 2021 року № 30 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком № 2 з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018, яке мотивоване відсутністю достатньої кількості пільгового стажу за Списком № 2 та страхового стажу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 у справі № 200/4864/22, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 вересня 2021 відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком № 2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018 з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 26 липня 1980 по 06 лютого 1989 на посаді газоелектрозварювальника, періоду навчання з 01 вересня 1978 по 25 липня 1980 в міському ПТУ № 39 за професією газоелектрозварювальника; до страхового стажу періоду роботи з 24.02.1989 по 31.12.1990, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців з 07 вересня 2021 року.

На виконання рішення у справі № 200/4864/22 відповідачем враховано до пільгового стажу позивача періоди роботи з 26.07.1980 по 06.02.1989 на посаді газоелектрозварювальника, період навчання з 01.09.1978 по 25.07.1980 в міському ПТУ № 39 за професією газоелектрозварювальника; до страхового стажу - періоду роботи з 24.02.1989 по 31.12.1990, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців з 07.09.2021.

Після виконання судового рішення, згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивач на дату звернення становить 19 років 07 місяців 26 днів.

Пільговий стаж роботи за Списком № 2 позивача на дату звернення становить 11 років 05 місяців 06 днів, Список № 2 - 08 років 06 місяців 12 днів, навчання за фахом 02 роки 10 місяців 25 днів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову № 30 від 14.11.2023 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Як свідчить розрахунок стажу для призначення пенсії, позивачу не зараховано період роботи з 05 травня 1994 року по 30 червня 1996 року на посаді сторожа в Де-Кастрінській середній школі до страхового стажу.

Трудова книжка позивача серія НОМЕР_3 містить, зокрема, такі записи:

№ № 9-10 з 04.05.1994 прийнята сторожем Де-Кастрінській середній школі, та з 30.06.1996 звільнена за власним бажанням.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що записами в трудовій книжці позивача підтверджено спірний період її роботи сторожем, а з врахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018 вона має право на призначення пенсії відповідно до п б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, досягнувши 50 років, позивач, за умови наявності необхідного пільгового стажу роботи (не менш 10 років) та страхового стажу (не менш 20 років), має право на призначення пенсії відповідно до п «б» ст. 13 Закону № 1788.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи сторожем в Де-Кастрінській середній школі з 05 травня 1994 року по 30 червня 1996 року суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

На дату внесення спірного запису до трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Дослідивши трудову книжку позивача суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудова книжка щодо спірного періоду містить відомості про прийом на роботу, звільнення позивача, найменування роботи, професії та відомості щодо документу, на підставі чого зроблений запис, запис скріплений печаткою підприємства.

Запис в трудовій книжці щодо періоду роботи позивача сторожем в Де-Кастрінській середній школі з 05 травня 1994 року по 30 червня 1996 року не містить неточностей або описок, містить посилання на відповідний наказ (розпорядження).

Таким чином, відповідач протиправно не врахував зазначений період роботи позивача до її страхового стажу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі № 200/7545/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі № 200/7545/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 11 квітня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв