Справа № 160/8269/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 квітня 2024 року Справа №160/8269/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій, визнання права та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2024р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та просить:

- визнати право позивача на реабілітацію за період з 27.08.2022р. по 03.11.2022р. на підставі Постанови слідчого ДБР від 27.02.2023р. №0001028 та ст.62 Конституції України та п.19 Постанови Пленума Верховного Суду України від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та включити даний період в вислугу років з виплатою грошового утримання, яке передбачає виплати: оклад за військове звання; посадовий оклад; надбавку за вислугу років; надбавку за особливі умови проходження служби; премію;

- визнати неправомірними дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні і виплаті грошової винагороди за безпосередню участь в бойових діях і премії за серпень 2022р.;

- визнати право позивача на отримання грошової виплати за безпосередню участь в бойових діях та премії до грошового утримання за період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.;

- зобов`язати керівництво в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошової винагороди за безпосередню участь в бойових діях та премії до грошового утримання за період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.;

- зобов`язати керівництво в/ч НОМЕР_1 на підставі рішення суду привести у відповідність наказ №119 від 08.02.2024р. та виконати відповідний перерахунок грошових виплат;

- зобов`язати керівництво в/ч НОМЕР_1 в наказі №119 від 08.02.2024р. виключити пункт «самовільно залишив військову частину з 27 серпня 2022р. по 3 листопада 2022р.» як такий що порушує вимоги ст.62 Конституції України та п.19 Постанови Пленума Верховного Суду України від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та Постанову ДБР №0001028;

- визнати неправомірними дії керівництва в/ч НОМЕР_1 в питанні нарахування і виплати грошового утримання за вислугу років за період з 04.03.2022р. по 31.01.2024р.;

- зобов`язати керівництво в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату грошового утримання за вислугу років за період з 04.03.2022р. по 30.11.2023р., а за період з 30.11.2023р. по 31.01.2024р. зробити відповідний перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплаченої суми в січні та лютому місяцях 2024 року, з врахуванням того, що станом на 04.03.2022р. загальна вислуга років склала: 9 років 1 місяць 26 днів, а пільгова: 5 років 1 місяць 26 днів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виконати в повному обсязі наказ №937 від 30.11.2023р. з виплатою грошового забезпечення за період призупинення військової служби за період з 03.11.2022р. по 30.11.2023р. включно, яке складається: окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, поточної грошової індексації;

- визнати право позивача на грошову допомогу на оздоровлення за 2023р. та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 провести відповідні розрахунки та виплату;

- на підставі наказу МО України №23 від 29.04.2016р. та Постанови КМ України №18 від 16.03.2016р. підтвердити право позивача на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 04.03.2022р. по 31.01.2024р. включно;

- визнати право позивача на отримання щорічної грошової компенсації за додаткову відпустку зі збереженням грошової виплати як учаснику бойових дій терміном 28 днів: 14 днів за 2023р., 14 днів за 2024р., на підставі п.3 розділу 31 наказу МО України №260 від 07.06.2018р. Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 провести відповідні розрахунки та здійснити грошову виплату;

- визнати право позивача на грошове забезпечення згідно наказів №937 від 30.11.2023р. та №119 від 08.02.2024р. за період з 03.11.2022р. по 09.03.2023р. включно, а дії фінансової служби в/ч НОМЕР_1 не правомірними в питанні відмови нарахування і виплати грошового забезпечення за вказаний період станом на 15.03.2024р.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суд приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3, п.6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Крім того, пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і встановлює строк для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправними таких рішення, дій або бездіяльності та зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Згідно до п.23 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що вимога щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії (похідна вимоги) може розглядатися адміністративними судами лише за умови, що така вимога поєднана з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (основною вимогою).

Окрім того, відповідно до п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч.1 ст.5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст позовних вимог впливає на з`ясування наявності підстав або перешкод для відкриття провадження у справі.

Тобто, предмет позову має бути визначений чітко та конкретизовано в прохальній частині позовної заяви.

Отже, визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки саме він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 31.10.2018 року по справі №826/16958/17.

Разом з тим, ані зміст позовної заяви, ані її прохальна частина не дає суду можливості визначитися з конкретним предметом даного спору, який відповідає способам захисту порушеного права, визначеним у ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням того, що до повноважень адміністративного суду не входить встановлення чи підтвердження права.

Позивач у позові не погоджується зі змістом наказу №95 від 31.01.2024р. з урахуванням змін внесених до нього згідно наказу №119 від 08.02.2024р. в частині розрахунку вислуги років, проте, у позові не викладено обставин, що їх підтверджують та не надано відповідних доказів, в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

У позові позивач просить зобов`язати відповідача виключити з наказу №119 від 08.02.2024р. пункт «самовільно залишив військову частину з 27 серпня 2022р. по 3 листопада 2022р.», проте, у позові не викладено обставин, що їх підтверджують та не надано відповідних доказів, в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, позивач просить зобов`язати відповідача виконати наказ №937 від 30.11.2023р. в частині виплати грошового забезпечення за період призупинення військової служби з 03.11.2022р. по 30.11.2023р., проте, у позові не викладено обставин, що їх підтверджують та не надано відповідних доказів, в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що позовні вимоги не містять вимог публічно-правового характеру, що не відповідає вимогам ст.ст.2,4,5 Кодексу адміністративного судочинства України, так, позивачем заявлені лише похідні вимоги (зобов`язання вчинити певні дії) задоволення яких залежить від основної вимоги (позовні вимоги публічно-правового характеру), а основними вимогами можуть були способи захисту, які наведені у ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (наприклад: визнання протиправним та скасування наказу в частині, визнання протиправними дій / бездіяльності).

У позові позивач просить визнати неправомірними дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні і виплаті грошової винагороди за безпосередню участь в бойових діях і премії за серпень 2022р., премії за період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.; визнати неправомірними дії керівництва в/ч НОМЕР_1 в питанні нарахування і виплати грошового утримання за вислугу років за період з 04.03.2022р. по 31.01.2024р., проте, у позові не викладено обставин, що їх підтверджують та не надано відповідних доказів, в порушення вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач у позові посилається на те, що відповідачем йому відмовлено у таких спірних виплатах, однак таких доказів до позову не додано, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що додані до позову його заяви про такі виплати датовані та направлені на адресу відповідача лише 14.03.2024р. та 19.03.2024р. і на момент звернення до суду з цим позовом - 23.03.2024р. строк їх розгляду ще не сплинув згідно Інструкції з діловодства в ЗСУ №40 від 31.01.2024р.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, як свідчить зміст позовної заяви, позивачем у позові висловлюється незгода зі змістом наказу №95 від 31.01.2024р. з урахуванням змін внесених до нього згідно наказу №119 від 08.02.2024р. в частині розрахунку вислуги років.

При цьому, позивача було ознайомлено зі змістом оспорюваних наказів 31.01.2024р. та 08.02.2024р. відповідно (інших доказів до позов не додано), проте, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 23.03.2024р. (згідно штемпеля поштового зв`язку), тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, у наведеній частині позовних вимог.

Окрім того, позивач у позові просить виконати наказ №937 від 30.11.2023р. в частині виплати грошового забезпечення за період призупинення військової служби за період з 03.11.2022р. по 30.11.2023р. включно; визнати неправомірними дії щодо відмови в нарахуванні і виплаті йому грошової винагороди за безпосередню участь в бойових діях та премії за період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.; визнати неправомірними дії керівництва в/ч НОМЕР_1 в питанні нарахування і виплати грошового утримання за вислугу років за період з 04.03.2022р. по 30.11.2023р.; заявляє позовні вимоги, які стосуються не нарахування та невиплати позивачеві грошового забезпечення з 27.08.2022р. по 03.11.2022р.

Разом з тим, наведена позовна заява подана лише 23.03.2024р. (згідно штемпеля поштового зв`язку), що свідчить про пропуск позивачем 3-х місячного строку звернення з даним позовом в частині вищенаведених позовних вимог, встановленого ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022 року).

А, відповідно, оскільки з березня 2020 року по 30.06.2023р. на всій території України тривав карантин, який було відмінено 30.06.2023р. (постанова КМУ №651 від 27.06.2023р.), початок відліку 3-х місячного строку звернення до суду з цим позовом у вищенаведеній частині позовних вимог для позивача розпочався 01.07.2023р.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що звернення позивача в березні 2024 року із заявами щодо виплати спірних сум не змінює початку перебігу строку його звернення до суду, який для позивача розпочався 01.07.2023р. (після відміни карантину), а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Також, відповідний висновок щодо початку перебігу строків звернення до суду з позовом узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022р. у справі №990/115/22.

Так, ч.1 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані, вказані нею у заяві, визнані судом не поважними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також і за приписами ч.6 ст.161 вказаного Кодексу передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, як вбачається із доданих до позову документів, позивачем до адміністративного позову не додано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку в порушення вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем адміністративний позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.ст.123, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому даний позов підлягає залишенню без руху із встановленням позивачеві п`ятиденного строку для усунення недоліків з дня отримання ухвали про залишення позову без руху.

Вищезазначені недоліки уточненого адміністративного позову мають бути усунені позивачем у десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху шляхом надання до канцелярії суду:

1) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- в якому позивачеві слід визначитися з предметом спору та чітко і конкретизовано зазначити його в прохальній частині позовної заяви, у відповідності до вимог ст.ст.2, 4, 5, п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові вимог публічно-правового характеру про визнання протиправними рішення, дій або бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи (основної вимоги) щодо похідних позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити певні дії, у відповідності до вимог ст.ст.2, 4, 5, п.4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України:

- із зазначенням у ньому викладу обставин та зазначенням про докази, що їх підтверджують, якими позивач обґрунтовує свої наступні позовні вимоги: щодо незгоди зі змістом наказу №95 від 31.01.2024р. з урахуванням змін внесених до нього згідно наказу №119 від 08.02.2024р. в частині розрахунку вислуги років; щодо зобов`язання відповідача виключити з наказу №119 від 08.02.2024р. пункт «самовільно залишив військову частину з 27 серпня 2022р. по 3 листопада 2022р.»; зобов`язати відповідача виконати наказ №937 від 30.11.2023р. в частині виплати грошового забезпечення за період призупинення військової служби з 03.11.2022р. по 30.11.2023р.; щодо визнання неправомірними дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні і виплаті грошової винагороди за безпосередню участь в бойових діях і премії за серпень 2022р., премії за період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.; щодо визнання неправомірними дії керівництва в/ч НОМЕР_1 в питанні нарахування і виплати грошового утримання за вислугу років за період з 04.03.2022р. по 31.01.2024р., у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) доказів того, що відповідачем відмовлено позивачеві у таких спірних виплатах, однак таких доказів до позову не додано, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

3) заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом в частині вищенаведених позовних вимог та з урахуванням висновків суду, викладених щодо строків звернення до суду, вказавши підстави для поновлення строку, та надати докази поважності причин його пропуску на її підтвердження, у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.123, ст.ст.2, 4, 5, п.4 ч.5 ст.160, ч.4, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ст.ст.243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій, визнання права та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачеві у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки уточненого адміністративного позову шляхом надання до канцелярії суду:

1) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- в якому позивачеві слід визначитися з предметом спору та чітко і конкретизовано зазначити його в прохальній частині позовної заяви, у відповідності до вимог ст.ст.2, 4, 5, п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

- із зазначенням у позові вимог публічно-правового характеру про визнання протиправними рішення, дій або бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи (основної вимоги) щодо похідних позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити певні дії, у відповідності до вимог ст.ст.2, 4, 5, п.4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України:

- із зазначенням у ньому викладу обставин та зазначенням про докази, що їх підтверджують, якими позивач обґрунтовує свої наступні позовні вимоги: щодо незгоди зі змістом наказу №95 від 31.01.2024р. з урахуванням змін внесених до нього згідно наказу №119 від 08.02.2024р. в частині розрахунку вислуги років; щодо зобов`язання відповідача виключити з наказу №119 від 08.02.2024р. пункт «самовільно залишив військову частину з 27 серпня 2022р. по 3 листопада 2022р.»; зобов`язати відповідача виконати наказ №937 від 30.11.2023р. в частині виплати грошового забезпечення за період призупинення військової служби з 03.11.2022р. по 30.11.2023р.; щодо визнання неправомірними дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні і виплаті грошової винагороди за безпосередню участь в бойових діях і премії за серпень 2022р., премії за період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.; щодо визнання неправомірними дії керівництва в/ч НОМЕР_1 в питанні нарахування і виплати грошового утримання за вислугу років за період з 04.03.2022р. по 31.01.2024р., у відповідності до вимог п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) доказів того, що відповідачем відмовлено позивачеві у таких спірних виплатах, однак таких доказів до позову не додано, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

3) заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом в частині вищенаведених позовних вимог та з урахуванням висновків суду, викладених щодо строків звернення до суду, вказавши підстави для поновлення строку, та надати докази поважності причин його пропуску на її підтвердження, у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст.294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва