Справа № 520/3581/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

10.04.2024 р. справа №520/3581/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправною бездіяльності суб"єкта владних повноважень, спонукання суб"єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 15.09.2022р. по 21.06.2023р.; 2) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за періоди з 15.05.2022 року по 20.05.2022 року, з 20.05.2022 року по 14.07.2022 року, з 18.07.2022 року по 12.08.2022 року, з 12.08.2022 року по 21.06.2023 року; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо несплати страхових внесків за ненараховане і невиплачене своєчасно грошове забезпечення (у тому числі - додаткову грошову винагороду) за період 15.09.2022р.-21.06.2023р. та неподання персоніфікованих відомостей про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) ОСОБА_1 , на яку нараховано та з якої сплачено страхові внески, та інші відомості до Пенсійного фонду України; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 15.09.2022 року по 21.06.2023 року ОСОБА_1 ; 5) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за періоди з 15.05.2022 року по 20.05.2022 року, з 20.05.2022 року по 14.07.2022 року, з 18.07.2022 року по 12.08.2022 року, з 12.08.2022 року по 21.06.2023 року (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 (РНОКПП; НОМЕР_2 ); 6) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 сплатити страхові внески за ненараховане і невиплачене своєчасно грошове забезпечення (у тому числі - додаткову грошову винагороду) за період з 15.09.2022 року по 17.09.2023 року та подати персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) ОСОБА_1 , на яку нараховано та з якої сплачено страхові внески, та інші відомості до Пенсійного фонду України.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що суб`єктом владних повноважень протиправно не проведено повної оплати часу служби військовослужбовця у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за періоди стаціонарного лікування у звязку із отриманням під час захисту Батьківщини поранення, припинено виплату грошового забезпечення військовослужбовця за період 15.09.2022р.-21.06.2023р., ненараховано та не перераховано до Пенсійного фонду України належних сум єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, не подано персоніфікованих відомостей про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), на яку нараховано та з якої сплачено страхові внески, та інші відомості до Пенсійного фонду України.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що факт отримання військовослужбовцем поранення у вересні 2022р. червні 2023р. за час лікування у Республіці Польща штатною військово-лікарською комісією не встановлений, тяжкість поранення не визначена, у жовтні 2022р. проведена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період 15.05.2022р.-12.08.2022р. у сумі - 243.487,09грн., у серпні 2023р. проведена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період 13.08.2022р.-14.09.2022р. і за період 30.06.2023р.-13.07.2023р. у сумі 76.766,45грн., за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2022р. №247 військовослужбовцю правомірно було припинено виплату грошового забезпечення у звязку із перебуванням на лікуванні понад 4 місяців.

Враховуючи обсяг добутих доказів, вичерпання можливостей отримання інших об`єктивних даних про справжні обставини фактичної дійсності, реалізацію учасниками справи прав на подачу відповідних процесуальних документів та незмінність завдання адміністративного судочинства у будь-якому спорі, суд вважає, що справа підлягає вирішенню на підставі наявних доказів.

Позов був поданий до суду - 06.02.2024р.

Матеріали відзиву на позов були отримані судом - 07.03.2024р.

Матеріали відповіді на відзив були отримані судом - 13.03.2024р.

Клопотань про ознайомлення з матеріалами справи заявник не подавав.

Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомості об`єктивної дійсності відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не подали заяви ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, а завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За матеріалами справи заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, у період часу 02.04.2022р.-17.09.2023р. проходив військову службу у лавах Збройних Сил України на штатній військовій посаді в організаційній структурі Військової частини НОМЕР_1 .

Так, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2022р. №77 заявник як військовослужбовець за призводом на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_3 був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду командира 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону.

15.05.2022р. мала місце подія отримання заявником під час виконання бойового завдання травми у звязку із захистом Батьківщини (поєднані вогнепальні осколкові поранення обох нижніх кінцівок. Травматичне відчленування стопи на рівні правого гомілково-ступеневого суглобу з переломом обох кісток лівої гомілки, дефектом мяких тканин обох гомілок) (далі за текстом Поранення).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2022р. №120 заявник вибув до Військової частини НОМЕР_4 з 15.05.2022р. за направленням лікаря.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2022р. №129 заявник у звязку із перебуванням на тривалому лікуванні був увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 з 23.05.2022р.

У зв`язку із лікуванням Поранення заявник у період 15.05.2022р.-20.05.2022р., 20.05.2022р.-14.07.2022р., 18.07.2022р.-12.08.2022р. стаціонарно знаходився в медичних закладах охорони здоровя України.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2022р. №247 заявнику було призупинено виплату грошового забезпечення військовослужбовця з 15.09.2022р.

Згідно з копією перекладу медичного документу 4 військової клінічної лікарні з поліклінікою самостійного публічного закладу охорони здоров`я Вроцлава від 21.06.2023р. у період 12.08.2022р.-21.06.2023р. заявник безпосередньо (тобто стаціонарно) знаходився на лікуванні у закладі охорони здоров`я Республіки Польща.

Як зясовано судом, усі складені відносно заявника згадані вище медичні документи співпадають у діагнозі - травматичне відчленування стопи на рівні правого гомілково-ступеневого суглобу з переломом обох кісток лівої гомілки/травматична ампутація нижньої кінцівки.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023р. №178 заявнику було поновлено виплату грошового забезпечення військовослужбовця з 24.06.2023р.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2023р. №184 заявник вибув до Військової частини НОМЕР_4 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2023р. №185 заявник був визнаний таким, що приступив до виконання службових обовязків з 30.06.2023р.

Згідно з витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 09.08.2023р. №2539 Поранення повязане із захистом Батьківщини.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2023р. №266 заявник на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 30.08.2023р. №388 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 17.09.2023р. як такий, що звільнений з військової служби на підставі п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоровя).

Згідно із складеною відносно заявника довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024р. №408 у жовтні 2022р. на користь заявника проведена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період 15.05.2022р.-12.08.2022р. у сумі - 243.487,09грн., у серпні 2023р. на користь заявника проведена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період 13.08.2022р.-14.09.2022р. і за період 30.06.2023р.-13.07.2023р. у сумі 76.766,45грн.

У відповіді на відзив заявником цих обставин не заперечено та не спростовано.

Згідно із складеною відносно заявника довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024р. №407 за травень 2022р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 97.741,93грн. (з яких за позицією понад фіксовану суму у 30.000,00грн. (тобто у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі) 61.612,90грн.); за червень 2022р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 100.000,00грн. (з яких за позицією понад фіксовану суму у 30.000,00грн. (тобто у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі) 70.000,00грн.); за липень 2022р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 100.000,00грн. (з яких за позицією понад фіксовану суму у 30.000,00грн. (тобто у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі) 70.000,00грн.); за серпень 2022р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 100.000,00грн. (з яких за позицією понад фіксовану суму у 30.000,00грн. (тобто у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі) 70.000,00грн.); за вересень 2022р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 46.666,00грн. (з яких за позицією понад 14.000,00грн. (як пропорційно обчисленої відносно фіксованої суми у 30.000,00грн.) (тобто у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі) 32.666,00грн.); за червень 2023р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 3.333,33грн. (з яких у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі 3.333,33грн. пропорційно службі за один календарний день); за липень 2023р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 41.935,48грн. (з яких у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі 41.935,48грн. пропорційно службі за 13 календарних днів.

Суд відзначає, що згідно з п.2 ч.5 ст.44, п.4 ч.4 ст.44, п.5 ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.79 КАС України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Як то указано у ч.3 ст.79 КАС України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За приписами ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Пунктом 4 ч.2 ст.162 КАС України передбачено, що відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем.

У силу приписів п.1 ч.4 ст.162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Згідно з ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.160 КАС України у позові зазначається: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Також відповідно до п.5 ч.5 ст.160 КАС України у позові зазначається: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Суд відмічає, що текст позову заявника та приєднані до позову докази не містять взагалі жодних фактичних даних про незгоду із проведеними субєктом владних повноважень обчисленнями грошового забезпечення.

Суть спору полягає суто у запереченні субєктом владних повноважень права військовослужбовця на отримання грошового забезпечення після безперервного лікування понад 4 місяці та заперечення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. протягом стаціонарного лікування отриманого під час виконання бойового наказу у звязку із захистом Батьківщини Поранення розмірі за відсутності відповідної довідки штатної військово-лікарської комісії.

Стверджуючи про протиправність управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень з приводу оплати часу військової служби не у повному обсязі за рахунок непроведення платежів з додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі та за рахунок призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця з 15.09.2022р., заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедури призначення, обчислення, нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошового забезпечення деталізовані приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерство оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Відповідно до п.8 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Абзацом 2 п.9 Розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Абзацом 3 п.9 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання службових повноважень або відстороненим від посад, а також тим, яких взято під варту чи які перебувають під домашнім арештом, а також за час відбування покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах визначені приписами Розділу ХХІХ Порядку №260.

У силу спеціального застереження ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Положення ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» кореспондують приписам п.15 Розділу ІІ Порядку №260, де указано, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Суд відзначає, що запроваджене ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення є єдиним легальним фінансовим джерелом існування (за виключенням чітко окресленого кола винятків) військовослужбовців Збройних Сил України згідно з ч.1 ст.25 Закону України від 14.10.2014р. №17000-VII «Про запобігання корупції».

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли управлінське волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу припинення чи призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця матиме виключно винятковий характері буде обумовлено лише змістом власної неправомірної поведінки особи як учасника суспільних відносин.

Натомість, у межах спірних правовідносин правова поведінка заявника носила правомірний характер, була обумовлена обставинами та умовами отримання Поранення у звязку із захистом Батьківщини, полягала у вимушеній фізичній відсутності на службі через потребу одержання стаціонарної медичної допомоги.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах субєктом владних повноважень за епізодом виплати заявнику грошового забезпечення військовослужбовця з 15.09.2022р. була вчинена не бездіяльність (на чому помилково наполягає представник заявника у позові), а управлінське волевиявлення у формі рішення субєкта владних повноважень наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2022р. №247 з приводу призупинення виплати грошового забезпечення з 15.09.2022р.

Тому позов за цим епізодом підлягає до залишення без задоволення.

Заявник наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2022р. №247 з приводу призупинення виплати грошового забезпечення з 15.09.2022р. не оскаржує, а тому цей правовий акт субєкта владних повноважень не входить ані до предмету спору, ані до предмету доказування.

З огляду на приписи п.9 Розділу І Порядку №260 та п.15 Розділу І Порядку №260 цей наказ не суперечить положенням підзаконного акту права нормам Порядку №260.

За стандартами доказування, сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Суд відмічає, що матеріали справи не містять жодних заперечень субєкта владних повноважень з приводу правомірності фізичної відсутності заявника на службі з поважних причин.

Доказів існування у заявника фізичної здатності подати до субєкта владних повноважень відповідні медичні документи для продовження отримання грошового забезпечення у належному розмірі під час знаходження на безперервному та постійному стаціонарному лікуванні у закордонному закладі охорони здоровя матеріали справи не містять.

Тому з огляду на приписи ч.2 ст.5 КАС України та ч.2 ст.9 КАС України, зважаючи на обставини та отримання заявником Поранення, характер Поранення суд вважає за справедливе вийти за межі позову і надати праву заявника за цим епізодом захист у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного судового акту.

Продовжуючи розгляд справи за епізодом виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі суд зазначає, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.

Так, у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30.000,00грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Також у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30.000,00грн. і до 100.000,00грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії на території ведення бойових дій (далі за текстом - Заходи); 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

Отже, у цілях виплати підвищеної до 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 усі військовослужбовці були розмежовані законодавцем на дві категорії, а саме: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.

За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи Заходах на території ведення бойових дій.

За змістом п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткова винагорода у фіксованому розмірі є фактично платежем за специфічні умови проходження особою публічної (військової) служби (виконання громадянином обов`язків публічного службовця за відповідною штатною посадою під час дії правового режиму воєнного стану), а додаткова винагорода у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі є фактично платежем за особистий ризик, пов`язаний із безпосередньою участю громадянина України відповідної категорії у бойових діях або із безпосередньою участю у Заходах на території ведення бойових дій.

Пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 право на отримання додаткової винагороди до 100.000,00грн. було поширено на такі категорії осіб які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; 2) захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); 3) загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Отже, поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 у розмірі до 100.000,00грн., зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100.000,00грн. як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці після лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

При цьому, кваліфікуюча ознака «отримання важкого поранення» була запроваджена законодавцем виключно у контексті випадку знаходження військовослужбовця у відпустці після лікування.

Постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 була внесена низка змін, зокрема: в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінити словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць; абзац шостий пункту 2 після слів під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану замінити словами у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; постанову КМУ від 28.02.2022р. №168 було доповнено п.21 такого змісту: 21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів..

Постановою КМУ від 20.01.2023р. №43 пункт 21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 був викладений в такій редакції: 21. Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень..

Пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» передбачено установити, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, а також здійснюють бойові (спеціальні) завдання, у період здійснення зазначених заходів (завдань) щомісячно виплачується додаткова винагорода від 30000 до 100000 гривень на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а також військовослужбовцям, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), безвісно відсутні, інтерновані в нейтральні держави або є заручниками, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які загинули (померли) внаслідок отриманого поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, нараховується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень за місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям строкової військової служби щомісячно виплачується винагорода за особливості проходження служби під час дії воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 6000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; курсантам вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, які перед зарахуванням на навчання не перебували на військовій службі або проходили строкову військову службу, щомісячно виплачується винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час дії воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 2350 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісячно виплачується додаткова винагорода від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст.92 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, повноваження з приводу визначення умов, розмірів та порядку виплати військовослужбовцям під час дії воєнного стану щомісячної додаткової винагороди були передані законодавцем у відання Уряду України, а відтак саме Кабінет Міністрів України є компетентним субєктом права стосовно запровадження кваліфікуючих ознак для призначення означеного вище платежу у межах від 30.000,00грн. до 100.000грн.

При цьому, саме приписами п.2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023р. №3161-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» указано, що підставою для виплати додаткової винагороди є або безпосередня участь у бойових діях в районах ведення бойових дій; або здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в районах ведення бойових дій, або виконання бойових (спеціальних) завдань.

Постановою КМУ від 09.08.2023р. №836 на подальший розвиток абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 28 червня 2023 р. №3161-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану було викладено у новій редакції п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 (унаслідок чого п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836 став незастосовним відносно правовідносин за участі військовослужбовців Збройних Сил України), а постанова КМУ від 28.02.2022р. №168 була доповнена п.11 та п.12.

Так, п.п.12 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла)..

Як то указано у п.21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 09.08.2023р. №836, міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пунктах 11 і 12 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги..

Розвязуючи спір суд відзначає, що порядок та умови виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у разі проходження військовослужбовцем Збройних Сил України стаціонарного лікування після одержаного під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини поранення були конкретизовані у часі у спосіб послідовного видання Міністром оборони України телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217, телеграми від 25.03.2022р. №248/1298, Окремого доручення від 23.06.2022р. №912/з/29, наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44, наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566.

Так, згідно з п.10 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер); захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності; у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до п.11 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

За правилами п.12 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Випадки, які унеможливлюють виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, викладені у п.14 Розділу ХХХIV Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44.

Відповідно до п.11 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Як то указано у п.12 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

За правилами п.13 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Застереження, котрі виключають виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, сформульовані у п.15 Розділу ХХХIV Положення №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 26.09.2023р. №566.

Зі змісту положень наведених норм права випливає, що дійсно підставою для виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Відносно заявника така довідка була складена командиром Військової частини НОМЕР_1 за №27/553 від 21.05.2022р.

У ході розгляду справи відповідач субєкта владних повноважень не заперечував та не спростовував ані факту існування цього документу, ані викладених у цьому документі інформації про обставини отримання військовослужбовцем поранення.

Суд відзначає, що згідно із складеною відносно заявника довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024р. №407 за періоди військової служби заявника травень 2022р. - серпень 2022р. додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 виплачена у максимальному розмірі 100.000,00грн.

Тому в цій частині суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Також згідно із складеною відносно заявника довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024р. №407 за вересень 2022р. заявнику загалом було нараховано додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у сумі 46.666,00грн. (з яких за позицією понад 14.000,00грн. (як пропорційно обчисленої відносно фіксованої суми у 30.000,00грн.) (тобто у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі) 32.666,00грн.).

За період знаходження на стаціонарному лікуванні 12.08.2022р.-21.06.2023р. у закордонному закладі охорони здоровя через отримане 15.05.2022р. Поранення під час захисту Батьківщини заявник дійсно не подавав до відповідача субєкта владних повноважень жодних медичних документів.

Водночас із цим, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли зацікавлена особа не може бути позбавлена виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за час знаходження на стаціонарному лікуванні в закордонному (іноземному) закладі охорони здоровя через одержане під час захисту батьківщини поранення виключно з формальних міркувань про відсутність відповідних медичних документів, позаяк іноземні (закордонні) заклади охорони здоровя об`єктивно не можуть бути обтяжені тягарем складати військові медичні документи за законодавством України.

Між тим, кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах за цим епізодом за період 12.08.2022р.-21.06.2023р. субєктом владних повноважень дійсно було вчинено бездіяльність, але ця бездіяльність не може бути кваліфікована у якості протиправної, позаяк відсутні докази направлення заявником установленим порядок у розпорядження Військової частини НОМЕР_1 військових медичних документів про проходження стаціонарного лікування.

Тому з огляду на приписи ч.2 ст.5 КАС України та ч.2 ст.9 КАС України, зважаючи на обставини та отримання заявником Поранення, характер Поранення суд вважає за справедливе вийти за межі позову і надати праву заявника за цим епізодом захист у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного судового акту.

Продовжуючи вирішення спору за епізодом спонукання субєкта владних повноважень сплатити страхові внески за ненараховане і невиплачене своєчасно грошове забезпечення (у тому числі - додаткову грошову винагороду) за період з 15.09.2022 року по 17.09.2023 року та подати персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) ОСОБА_1 , на яку нараховано та з якої сплачено страхові внески, та інші відомості до Пенсійного фонду України, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України обєктом судового захисту у порядку адміністративного судочинства є реально порушене у минулому право (інтерес) учасника суспільних відносин.

Матеріали справи не містять ані доказів, ані доводів заявника про невиконання субєктом владних повноважень конкретних обовязків за Законом України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як в частині нарахування на реально проведені платежі із грошового забезпечення заявника як військовослужбовця єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, так і в частині письмового сповіщення територіальних органів системи Пенсійного фонду України про проведені виплати.

При цьому, обовязку сповіщати будь-які дані (відомості, інформацію) саме Пенсійному фонду України як юридичній особі публічного права субєкту владних повноважень, а не територіальному органу Пенсійного фонду України, де Військова частина НОМЕР_1 знаходиться на обліку у якості платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування норми Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не запроваджують.

Суд зважає, що за абз.7 п.1 ч.1 ст.4 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з абз.2 п.1 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування нараховується для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Водночас із цим, згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок;

У силу спеціального застереження ч.3 ст.7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

У ході розгляду справи судом не знайдено доказів як на підтвердження існування правомірних підстав для обтяження субєкта владних повноважень обовязком з приводу нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування з доходів заявника понад арифметичне значення максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, так і на підтвердження існування у субєкта владних повноважень нездоланного та незмінного наміру на порушення закону у майбутньому у спосіб ненарахування та неперерахування до відповідного бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з доходів заявника у вигляді невиплаченого наразі грошового забезпечення військовослужбовця за період 15.09.2022р.-21.06.2023р. та у вигляді невиплаченої наразі додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період стаціонарного лікування у закордонному закладі охорони здоровя 12.08.2022р.-21.06.2023р. одержаного у звязку із захистом Батьківщини поранення згідно з довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2022р. №27/553.

Тому позов за цим епізодом належить залишити без задоволення через безпідставність, недоведеність і передчасність вимог.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах заявник має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця з 15.09.2022р. та додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період стаціонарного лікування у закордонному закладі охорони здоровя 12.08.2022р.-21.06.2023р. одержаного у звязку із захистом Батьківщини поранення згідно з довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2022р. №27/553.

У цій частині суду належить застосувати ч.2 ст.5 і ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позову, надати праву заявника захист у спосіб, що визначений в резолютивній частині даного судового акту.

У решті вимог позов належить залишити без задоволення через безпідставність, недоведеність і передчасність вимог заявника.

За визначенням п.6 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження, а за змістом п.7 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Як то указано у ч.1 ст.47 Бюджетного кодексу України, відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

За правовою суттю діяння з приводу невиконання субєктом владних повноважень покладеного законом обов`язку з повної оплати праці публічного службовця (у межах даного спору - військовослужбовця Збройних Сил України) підлягає кваліфікації у якості бездіяльності, зумовлює виникнення боргу минулих періодів, потребує видання наказу про призначення виплати (у межах даного спору - додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168), ініціювання процедури внесення змін до кошторису бюджетної установи та отримання додаткових асигнувань.

Протилежне тлумачення змісту перелічених норм права явно та очевидно є неправильним, позаяк призводить до абсолютної неможливості виконання субєктом владних повноважень розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, зокрема, як вимог ст.235 Кодексу законів про працю України в частині оплати часу вимушеного прогулу через незаконне звільнення, так і вимог ст.24 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці», ст.115 Кодексу законів про працю України в частині виплати боргу з винагороди за працю/службу за хронологічно попередні проміжки часу, позаяк такі нездійснені своєчасно витрати минулих періодів взагалі не відображаються у складі відомостей кошторису бюджетної установи.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподілу судових витрат належить провести за правилами ст.ст.132-143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі доводів і вимог позову.

Зобовязати Військову частину НОМЕР_1 призначити, обчислити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період 15.09.2022р.-21.06.2023р. з урахуванням раніше проведених платежів за цей період часу.

Зобовязати Військову частину НОМЕР_1 призначити, обчислити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі за період стаціонарного лікування у закордонному закладі охорони здоровя 12.08.2022р.-21.06.2023р. одержаного у звязку із захистом Батьківщини поранення згідно з довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2022р. №27/553 з урахуванням раніше проведених платежів за цей період часу.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко