Справа № 240/12348/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12348/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

10 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив:

- визнати неправомірними дії Міністерства юстиції України щодо не зарахування ОСОБА_1 до строку служби для виплати надбавки за вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України строк служби з 02.08.2000 по 17.03.2003 та з 03.01.2012 по 23.03.2012 на посадах помічника прокурора Ружинського району Житомирської області та помічника прокурора Житомирської області;

- зобов`язати Міністерство юстиції України зарахувати ОСОБА_1 до строку служби для виплати надбавки за вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України строк служби з 02.08.2000 по 17.03.2003 та з 03.01.2012 по 23.03.2012 на посадах помічника прокурора Ружинського району Житомирської області та помічника прокурора Житомирської області;

- зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням вислуги років посадах помічника прокурора Ружинського району Житомирської області та помічника прокурора Житомирської області за весь час служби в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань з 27.03.2020 по 11.10.2022.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

07 березня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 30.03.2020 по 11.10.2022 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Наказом Державного секретаря Міністерства юстиції України від 07.10.2022 № 4333/5 ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» 11.10.2022 у зв`язку із скороченням штату.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 02.08.2000 по 24.12.2019 працював в органах прокуратури на різних посадах, зокрема з 02.08.2000 по 17.03.2003 на посаді помічника прокурора Ружинського району, а у період з 03.01.2012 по 23.03.2012 на посаді помічника прокурора Житомирської області.

Представником позивача було надіслано до Міністерства юстиції України запит з проханням зарахувати до стажу служби ОСОБА_1 в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань для виплати надбавок за вислугу років весь без виключення безперервний строк служби в органах прокуратури.

Міністерство юстиції України листом повідомило, що оскільки посада помічника прокурора в органах прокуратури статтею 15 Закону №1697-УІІта статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ "Про прокуратуру" не передбачена, то з огляду на викладене підстави для зарахування до стажу служби в Державній кримінально-виконавчій службі України для виплати надбавки за вислугу років періодів перебування ОСОБА_1 на посаді "помічник прокурора" відсутні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно із ч.6 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи: на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Статтею 15 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах морін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмово

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття "вислуги років, що дає право на пенсію" і "стажу роботи на прокурорських посадах". При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Щодо доводів апелянта про те, що до вислуги років зараховується час роботи лише на посадах прокурорів, колегія суддів зауважує, що спірні періоди роботи позивача на посадах помічника прокурора належить зарахувати до прокурорського стажу на підставі Закону № 1789-ХІІ, який був чинним на час роботи позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 428/11348/16-а та в постанові від 17 січня 2022 року у справі №560/1111/20.

Так, відповідно до вимог статті 56 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року (в редакції, що діяла на момент роботи позивача на вказаних посадах) під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

З урахуванням наведених норм законодавства колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах помічника прокурора повинен зараховуватись до стажу служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, який дає право на встановлення відповідної надбавки.

Слід також зазначити, що питання зарахування періоду роботи на посадах помічника прокурора до стажу служби, як таку, що прирівнюється до часу роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на посадах прокурорів, вже досліджувалось Верховним Судом у справі №820/769/16. За результатами розгляду даної справи Верховний Суд виніс постанову від 01.08.2019, в якій дійшов висновку щодо необхідності зарахування до загального стажу позивача у цій справі для виплати відсоткової надбавки за вислугу років час роботи в органах прокуратури на посадах старшого помічника прокурора і помічника прокурора за період з 8 жовтня 2002 року до 30 червня 2006 року, оскільки на момент праці позивача на цих посадах вони охоплювалися поняттям "прокурор" в розумінні положень Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року (в редакції від 13 грудня 2005 року, чинній на момент роботи позивача). При цьому, Верховний Суд відхилив аргумент скаржника про те, що служба на посадах старшого помічника прокурора Золочівського району Харківської області, помічника прокурора міста Харкова й старшого помічника прокурора міста Харкова не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції. А також відхилив аргумент скаржника, що на момент роботи позивача до поняття "прокурор" відносяться лише старші помічники та помічники Генерального прокурора України, його першого заступника та заступників Генерального прокурора України, оскільки Законом України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року (в редакції від 13 грудня 2005 року) передбачено, що до поняття "прокурор" відносяться старші помічники і помічники прокурора.

Таким чином, оскільки відповідач протиправно не зарахував час роботи ОСОБА_1 на посадах помічника прокурора до стажу служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, у позивача наявне право на перерахунок грошового забезпечення.

З огляду на викладене порушене право позивача в повній мірі відновлено судоми першої інстанції шляхом зобов`язання Міністерства юстиції України зарахувати ОСОБА_1 до строку служби для виплати надбавки за вислугу років в Державній кримінально-виконавчій службі України строк служби з 02.08.2000 по 17.03.2003 та з 03.01.2012 по 23.03.2012 на посадах помічника прокурора Ружинського району Житомирської області та помічника прокурора Житомирської області, а також зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням вислуги років посадах помічника прокурора Ружинського району Житомирської області та помічника прокурора Житомирської області за весь час служби в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань з 27.03.2020 по 11.10.2022.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.