Справа № 640/1338/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Київ № 640/1338/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В.,

за участю секретаря судового засідання Короташ О.Б.,

за участю:

представника позивача - Денисенка С.О.,

представника відповідача - Київської обласної прокуратури - Борисюк А.А.,

представника третьої особи - Офісу Генерального прокурора - Вовк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1 636 824,42 грн,

у с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської обласної прокуратури, в якому просить стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 про поновлення позивача на публічній службі (роботі) в органах прокуратури, починаючи з 24.06.2020 до 20.12.2020 у розмірі 1 636 824,42 грн із вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що Окружним адміністративним судом міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14 ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та прокуратури Київської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- стягнуто з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 099 495 (один мільйон дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 68 коп.;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць що становить 13 126 (тринадцять тисяч сто двадцять шість) грн 47 коп.;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".

За результатами апеляційного перегляду адміністративної справи Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову від 27 жовтня 2020 року та додаткову постанову від 12 січня 2021 року, якими рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури залишено без змін:

- апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - залишено без задоволення;

- апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного і адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - задоволено;

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - скасовано у частині нарахування і стягнення з прокуратури Київської області на (користь позивача ОСОБА_1 грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Офісу Генерального прокурора із коригуванням на коефіцієнти підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення, відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 - (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушено прогулу починаючи з 24 жовтня 2014 року по 23 червня 2020 року в розмірі 2 854 158,23 грн (два мільйони вісімсот п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 23 копійки) з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Відтак у силу приписів частини другої статті 255 Кодекс адміністративного судочинства України рішення Окружного адміністративної суду міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/1 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області 27 жовтня 2020 року набрало законної сили. Це також і підтверджено за змістом відповіді Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20483/14/25856/20 від 24.12.2020.

Проте на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14, позивача поновлено на посаді заступника прокурора Київської області тільки 21 грудня 2020 року, згідно із наказом Генерального прокурора від 21.12.2020 № 492к.

Таким чином, час затримки виконання рішення суду про поновлення на публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 24 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року включно, та є вимушеним прогулом.

З урахуванням відомостей, викладених у листі Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік", час затримки виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі (роботі), та відповідно й час вимушеного прогулу з 24 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року включно на думку позивача складає 126 робочих днів (5 робочих днів у червні місяці, 23 -у липні, 20 - у серпні, 22 - у вересні, 21-у жовтні, 21-у листопаді та 14 -у грудні 2020 року).

Відтак середній заробіток ОСОБА_1 , за час затримки виконання рішення суду про поновлення на публічній службі роботі в органах прокуратури становить 1 636 824,42 грн (один мільйон шістсот тридцять шість тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 42 копійки) (розрахунок: 12 990,67 грн * 126 робочих днів = 1 636 824,42 грн)

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання на 08.04.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2021 залучено Офіс Генерального прокурора до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2021 продовжено Київській обласній прокуратурі процесуальний строк для подання заперечень.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ, адміністративна справа № 640/1338/21 надіслана за належністю до Київського окружного адміністративного суду супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2023 № 03-19/25068/23.

Адміністративна справа № 640/1338/21 надійшла до Київського окружного адміністративного суду. Автоматизованою системою документообігу суду визначено Басая О.В. головуючим суддею, який буде розглядати цю адміністративну справу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/1338/21, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2023 закрито підготовче провадження у справі № 640/1338/21 та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач проти позову заперечив, подав 24.03.2021 відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що призначення прокурора на адміністративну посаду - заступника прокурора Київської області здійснюється Генеральним прокурором, що свідчить про об`єктивну неможливість виконання обласною прокуратурою судового рішення у справі № 826/20483/14та, як наслідок, відсутність вини в діях Київської обласної прокуратури щодо не поновлення позивача на відповідній адміністративній посаді Зазначив, що системний аналіз норм ст. 236 КЗпП України, ст. ст. 44, 371-373 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі можлива за умови добросовісного користування таким працівником наданими законом правами, зокрема, щодо вчинення ним необхідних дій, спрямованих на примусове виконання належним органом судового рішення про поновлення на посаді та при встановленні вини в діях (бездіяльності) власника або уповноваженого ним органу.

Звернув увагу суду на те, що чинне законодавство, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, не містить жодних положень щодо можливості розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням майбутнього підвищення заробітної плати за відповідною посадою, з якої було звільнено працівника, а вбачає здійснення відповідного розрахунку виключно з урахуванням міру заробітної плати за 2 місяці, що передували події звільнення.

При цьому обґрунтування позивачем позовних вимог з посиланням на п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати є безпідставним, оскільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 виключено.

Позивачем 1 квітня 2021 року надано суду відповідь на відзив, зазначив, що у відзиві відповідач не спростував наведені в позові твердження та аргументи стосовно суті вимог позивача, тому просив позов задовольнити.

Прокуратурою Київської області було надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що Київська обласна прокуратура об`єктивно не мала можливості виконати судове рішення, в силу відсутності повноважень на його виконання, оскільки саме наказом Генерального прокурора від 21.12.2020 № 492к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Київської області. Також, не погодився з здійсненим самостійно позивачем розрахунком середнього заробітку.

13 травня 2021 року Офісом Генерального прокурора надано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено позивачем не надано жодних належних доказів щодо відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення. З огляду на викладене, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Офісу Генерального прокурора не вбачає, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Необхідно зазначити, що позивачем не надано належних доказів відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення.

Таким чином, Офісом Генерального прокурора не допущено порушень прав позивача, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі. Крім того, зазначено, що розрахунок середнього заробітку за час невиконання рішення суду, наведений позивачем, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Вимоги позивача, який не проходив атестацію та не переведений до Офісу Генерального прокурора, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі, що майже в десять разів перевищує розмір заробітної плати працюючого прокурора, є дискримінаційними.

Щодо кількості робочих днів за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 (включно) третя особа повідомила, що згідно із листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 03.08.2019 № б/н "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік", розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.12.2019 № 995-р "Про перенесення робочих днів у 2020 році", наказами Генеральної прокуратури України від 31.01.2019 № 79 ц, від 05.11.2019 № 1390 ц загальна кількість робочих днів у період з 24.06.2020 по 20.12.2020 (включно) становить 125 робочих днів: з 24.06.2020 по 30.06.2020 - 4 робочих дні; липень 2020 року - 23 робочих дні; серпень 2020 року - 20 робочих днів; вересень 2020 року - 22 робочих дні; жовтень 2020 року - 21 робочий день; листопад 2020 року - 21 робочий день; з 01.12.2020 по 20.12.2020 - 14 робочих днів.

При розрахунку кількості робочих днів за час вимушеного прогулу у червні 2020 року позивачем не враховано, що відповідно до статті 67 Кодексу законів про працю України у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. Так, у 2020 році 28 червня - День Конституції України збігається з вихідним днем, тому 29 червня є вихідним днем.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду ОСОБА_1 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 становить 280 261,25 грн (2 242,09 грн х 125 робочих днів).

Водночас ураховуючи, що постановою Кабінету Міністрів України від № 1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100", що набула чинності 12.12.2020, пункт 10 Порядку виключено, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду ОСОБА_1 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 - 97 060,00 грн (776,48 грн х 125 робочих днів).

12.10.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов від Офісу Генерального прокурора, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог.

Так, представник третьої особи вказав, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому суд також має встановити вину роботодавця у не виданні наказу про поновлення працівника на роботі. Встановлено, що від позивача 15.07.2020 надійшла заява про добровільне виконання рішення суду. Водночас, під час вжиття заходів до добровільного виконання рішення суду встановлено неможливість його виконання з об`єктивних причин. Так, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про добровільне виконання рішення суду відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України, позивач був адвокатом Ради адвокатів Київської області. Відтак, з моменту отримання свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 самозайнята особа яка самостійно забезпечувала себе роботою та отримував від неї дохід.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 не мав права працювати на прокурорсько - слідчих посадах в органах прокуратури до зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 листом Офісу Генерального прокурора від 14.08.2020 № 07-57783-20 повідомлено, що питання виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 про поновлення його на роботі в прокуратурі Київської області вирішуватиметься одночасно з прийняттям в установленому порядку рішення про припинення адвокатської діяльності та відповідно до вимог Законів України "Про прокуратуру" і "Про виконавче провадження". Таким чином, виконання Офісом Генерального прокурора рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора до зупинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю було б порушенням вимог ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також виникнення ситуації, коли одразу після видання наказу про поновлення створюються умови для звільнення прокурора з посади через недотримання ним вимог щодо несумісності. У той же час право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" лише із 15.12.2020. У подальшому наказом Генерального прокурора від 21.12.2020 № 492к позивача поновлено на посаді заступника прокурора Київської області.

З огляду на викладене, Офісом Генерального прокурора не допущено порушень прав позивача, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі. Також, на думку третьої особи, не ґрунтується на нормах чинного законодавства розрахунок середнього заробітку за час невиконання рішення суду, наведений позивачем. Зазначив, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду ОСОБА_1 за період із 24.06.2020 по 20.12.2020 становить 280 261,25 грн (2 242,09 грн х 125 робочих днів).

12.10.2023 представником позивача надано до Київського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якій просив суд відхилити заперечення третьої особи - Офісу Генерального прокурора, наведені у відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 та вказав, що підлягають задоволенню повністю позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Київської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14 про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі (роботі) в органах прокуратури, починаючи з 24 червня 2020 року по 20 грудня 2020 року включно у розмірі 1 636 824,42 грн (один мільйон шістсот тридцять шість тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 42 копійки) з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

06.11.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Київської обласної прокуратури, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Вказує на виключну компетенцію органу, який мав повноваження на вчинення дій щодо поновлення особи на публічній службі і що Київська обласна прокуратура діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України

17.10.2023 до Київського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив Київської обласної прокуратури від представника позивача, в якій він зазначив, що категорично відхиляє заперечення проти позову Київської обласної прокуратури та просить позов задовольнити.

27 листопада 2023 року до Київського окружного адміністративного суду поштою надійшов відзив на позовну заяву від Офісу Генерального прокурора, який є аналогічним тому, що був наданий суд 12.10.2023.

5 грудня 2023 року Офісом Генерального прокурора надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що доводи позивача щодо необґрунтованості затримки виконання судового рішення за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 є безпідставними, оскільки на час звернення ОСОБА_1 із заявою про добровільне виконання рішення суду відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України,позивач був адвокатом Ради адвокатів Київської області, за таких обставин, ОСОБА_1 не мав права працювати на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури до зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю, з огляду на викладене, Офісом Генерального прокурора не допущено порушень прав позивача, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

06.12.2023 Київською обласною прокуратурою було подано суду заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначено, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

29.03.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив третьої особи, в якій він зазначив, що відхиляє заперечення проти позову Офісу Генерального прокурора та просить позов задовольнити.

29.03.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшли заперечення проти відповіді на відзив від Київської обласної прокуратури, в яких відповідач просив відмовити у задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні проти відповіді на відзив.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві на позов та письмових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд зазначає таке.

Окружним адміністративним судом міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14 ухвалено рішення, яким:

- задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та прокуратури Київської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- стягнуто з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 099 495 (один мільйон дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 68 коп.;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Київської області (01014, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць що становить 13 126 (тринадцять тисяч сто двадцять шість) грн 47 коп.;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано оложення Закону України "Про очищення влади".

За результатами апеляційного перегляду адміністративної справи № 826/20483/14 Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову від 27 жовтня 2020 року та додаткову постанову від 12 січня 2021 року, якими рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури залишено без змін: апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020- залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 - задоволено; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 скасовано у частині нарахування і стягнення з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Офісу Генерального прокурора із коригуванням на коефіцієнти підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення, відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; стягнуто з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м.Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 24 жовтня 2014 року по 23 червня 2020 року в розмірі 2 854 158,23 грн (два мільйони вісімсот п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 23 копійки) з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 23 червня 2020 року в адміністративній справі № 826/20483/14 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області 27 жовтня 2020 року набрало законної сили.

На виконання зазначеного рішення суду, згідно з наказом Генерального прокурора від 21.12.2020 № 492к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Київської області.

Позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Водночас рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18.

Суд встановив, рішення суду від 23 червня 2020 року у справі № 826/20483/14 фактично виконано лише 21.12.2020 прийняттям наказу Генерального прокурора ОСОБА_3 № 492к від 21.12.2020.

Період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі визначається з наступного дня від дати прийняття рішення суду - 24.06.2020 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 - 20.12.2020.

Оскільки судом встановлено факт затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 у період з 24.06.2020 по 20.12.2020, то суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.

Щодо доводів відповідача та третьої особи про відсутність підстав для виплати позивачу середньої заробітної плати за час невиконання рішення суду з тих підстав, що рішення суду оскаржувалось, процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивної, тобто волевиявлення особи, зокрема подання нею заяви, то суд вважає такі необґрунтованими, з огляду на таке.

Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто за змістом положень вказаної статті, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду.

З урахуванням наведених вище обставин справи щодо невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Окружного адміністративного суду від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів статті 236 Кодексу законів про працю України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім цього, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 14.07.2021 р. у справі № 1340/4393/18 зазначив наступне: "Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника".

Відповідач зазначає, що невиконання вказаного рішення зумовлене тим, що позивач не подавав до Офісу Генерального прокурора заяви про виконання рішення чи інших виконавчих документів.

З приводу вказаних доводів відповідача, суд зазначає, що судове рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню, яке жодним чином не може залежати від будь-яких обставин, крім непереборних.

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах при вирішенні справ у подібних правовідносинах неодноразово наголошував, що жодних умов для виправдання правомірності невиконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, закон не передбачає.

Так, у постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року в справі № 816/1895/18 викладено висновок, що стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У пункті 37 постанови від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/12318/21 Верховний Суд вкотре наголосив, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 480/69/19.

За вказаних підстав помилковим є твердження третьої особи-Офісу Генерального прокурора про те, що нібито для поновлення на роботі необхідне волевиявлення працівника, а саме його заява про бажання поновитися на посаді та працювати.

Як виснував Верховний Суд у пункті 30 постанови від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/12318/21, положеннями статті 235 КЗпП України законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Крім того, у цій-же постанові (пункти 31-35) Верховний Суд зазначив, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року в справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св 18) від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

У іншій постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 440/4314/21 Верховний Суд у пунктах 12-13 наголосив, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Щодо покликання на ту обставину, що як Закон України "Про прокуратуру", так і Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" виключають можливість особи одночасно обіймати посаду прокурора та займатися адвокатською діяльністю, то суд вважає такі безпідставними, ураховуючи, що предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді.

З цього приводу в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 сформовано висновок щодо застосування положень частини другої статті 18 Закону України "Про прокуратуру", статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" та статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якого рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Водночас норми закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі (був депутатом міської ради) або провадить адвокатську діяльність. Питання щодо несумісності повинно було бути вирішено після виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2020 у справі № 813/3853/17 зазначив, що згідно зі статтею 236 КЗпП України виплата працівнику середнього заробітку при затримці виконання рішення не залежить від наявності в діях роботодавця вини.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права Верховний Суд викладав також у постановах від 17 вересня 2020 року (справа № 130/2249/15-ц), від 23 червня 2020 року (справа № 802/1184/16-а), від 17 червня 2020 року (справа № 521/1892/18), від 26 лютого 2020 року (справа № 702/725/17), від 06 грудня 2018 року (справа № 465/4679/16).

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.06.2020 по 20.12.2020.

Що стосується кількості днів затримки виконання рішення суду від 23.06.2020 у справі № 826/20483/14, суд звертає увагу на таке.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік", загальна кількість робочих днів у період з 24.06.2020 по 20.12.2020 (включно) становить 125 робочих днів: з 24.06.2020 по 30.06.2020 - 4 робочих дні; липень 2020 року - 23 робочих дні; серпень 2020 року - 20 робочих днів; вересень 2020 року - 22 робочих дні; жовтень 2020 року - 21 робочий день; листопад 2020 року - 21 робочий день; з 01.12.2020 по 20.12.2020 - 14 робочих днів.

При розрахунку кількості робочих днів за час затримки виконання рішення суду у червні 2020 року позивачем не враховано, що відповідно до статті 67 Кодексу законів про працю України у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. Так, у 2020 році 28 червня - День Конституції України збігається з вихідним днем, тому 29 червня 2020 року був вихідним днем.

Отже, кількість днів затримки виконання рішення суду ОСОБА_1 за період з 24.06.2020 по 20.12.2020 становить 125 робочих днів.

Що стосується розміру суми, що підлягає стягненню, суд звертає увагу на таке.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі по тексту - Порядок).

За змістом пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 14.01.2014 № 21-395а13.

Під час розгляду справи № 826/20483/14 суд встановив, що з листа-відповіді прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020 щодо оплати праці позивача та додатків до неї: розрахункових листів за серпень, вересень, жовтень 2014 року і довідки про середню заробітну плату від 25.03.2020 № 18ф-132 виплива, що розрахований за правилами Порядку № 100 середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 становив 776,48 грн, а місячний посадовий оклад позивача становив 2 940,00 грн. Крім того, у Додатковій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року зазначено, що середньоденний розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 , коригований на коефіцієнт підвищення за період із 26 березня 2020 року та на час винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення становить 12 990,67 грн (776,48 грн * 16,73 раз =12 990,67 грн).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 10 Порядку № 100 (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин та на момент прийняття рішення про поновлення) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Проте в подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100", яка набрала чинності 12 грудня 2020 року, пункт 10 Порядку № 100 виключено.

Отже, з 12 грудня 2020 року правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у період з 12 грудня 2020 року до 20 грудня 2020 року розрахунковою величиною для обрахунку середнього заробітку позивача має слугувати його середньоденна заробітна плата без коефіцієнтів підвищення заробітної плати.

Цей висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування пункту 10 Порядку № 100 (з урахуванням постанови Уряду № 1213) при обчисленні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, які викладені у постановах від 08 листопада 2022 року у справі № 460/15639/21, від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20, від 30 березня 2023 року у справі № 340/1747/21, від 26 жовтня 2023 у справі № 380/10648/21.

Період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, як встановлено вище складає 125 робочих днів, з 24 червня 2020 року по 11 грудня 2020 року - 120 робочих днів, з 12.12.2020 по 20.12.2020 - 5 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 24 червня 2020 року по 20.12.2020 року становить 1 562 762, 80 грн (12 990,67 грн грн х 120 днів = 1 558 880 40 грн) + (776,48 грн х 5 = 3 882,40 грн) та належить до стягнення.

Водночас суд зазначає про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі № 805/1008/16-а.

Посилання відповідача на те, що затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулася не з вини відповідача, оскільки у Київської обласної прокуратури були відсутні повноваження на поновлення позивача на посаді є безпідставними.

Відповідно до статей 1, 7 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури, а отже, несвоєчасне поновлення позивача на посаді, за умови отримання ним заробітної плати у Київській обласній прокуратурі не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 420/8539/21 (постанова Верховного Суду від 23 березня 2023 року).

Верховним Судом неодноразово розглядалося питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі і викладено правові висновки щодо цього питання, зокрема у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 802/1183/16-а, від 21 жовтня 2021 року у справі № 280/5260/19, від 08 грудня 2022 року у справі № 280/2481/21, якими було зобов`язано обласні прокуратури здійснити відповідні виплати.

Відповідно до частини дев`ятої статті 81 Закону України "Про прокуратуру" фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону України "Про прокуратуру").

Судами установлено, що позивач до звільнення працював в Прокуратурі Київської області.

Ураховуючи, що Прокуратурою Київської області і нараховувалася та виплачувалась заробітна плата позивачу, відповідач є розпорядником коштів згідно з кошторисами та щомісячними розписами видатків, затверджених Генеральним прокурором, у межах видатків, затверджених у Державному бюджеті України, а тому є належним відповідачем щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці і така виплата пов`язана виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, не надав доказів понесення інших судових витрат, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Київської обласної прокуратури (місцезнаходження: м. Київ, б-p Лесі Українки, буд. № 27/2, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі № 826/20483/14 за період з 24.06.2020 року по 20.12.2020 року у розмірі 1 562 762, 80 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят дві тисячі сімсот шістдесят дві гривень вісімдесят копійок), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 10.04.2024.

Суддя Басай О.В.