Справа № 580/1738/22
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року справа № 580/1738/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні позивача;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2022 по 18.02.2022 у сумі 22 402 грн 16 коп з вирахування із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 . На момент виключення зі списків особового складу 15.12.2021 із позивачем не був проведений повний розрахунок грошового забезпечення, у тому числі не було виплачено премію в розмірі 130% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65%, одноразову грошову вихідну допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2018-2021 роки, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019-2021 роки, грошову компенсацію за неотримання речове майно, грошову компенсацію за невикористані 50 днів додаткової відпустки, як матері дітей до 15 років за 2017-2021 роки. 18.02.2022 відповідач провів остаточний розрахунок при звільненні, тобто із затримкою. Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідач відмовив у такій виплаті. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. 05.04.2024 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач невірно розрахувала середньоденний розмір її заробітку, а саме 509,14 грн, адже помилково здійснює такий розрахунок, виходячи із того, що грошове забезпечення за жовтень та листопад 2021 року складає 21 383,7 грн та ділить вказану суму на 42 дні. Однак, відповідно до вимог Порядку №100 вказана сума має бути розділена на 61 день (календарні дні). Отже середній заробіток ОСОБА_1 складає 350,55 грн. Також вказує, що відповідно до довідки, виданої фінансовим органом військової частини НОМЕР_1 , відповідач зазначає вид виплати лише за 17.02.2022 та 01.03.2022. Вид виплат, що були здійсненні позивачу 09.02.2022 та 18.02.2022 було здійснено не військовою частиною НОМЕР_1 . Тому відсутні підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ухвалою від 11.04.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 14.07.2022 суд зупинив провадження у цій справі до припинення в Україні воєнного стану.

Ухвалою від 20.02.2024 суд поновив провадження у цій справі.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.12.2021 № 258 позивача виключено зі списків особового складу частини з 15.12.2021.

Відповідно до виписки АТ КБ ПриватБанк від 18.02.2022 на картковий рахунок позивача, зокрема, 28.12.2021 зараховано 37 660,82 грн, призначення платежу: Зарплата, НОМЕР_1 ВЧ; того ж дня зараховано 21 062,94 грн, призначення платежу: Зарплата, НОМЕР_1 ВЧ; 24.01.2022 зараховано 1 968,57 грн, призначення платежу: Зарплата, НОМЕР_1 ВЧ; 27.01.2022 зараховано 15 262,79 грн, призначення платежу: Безготівкове поповнення, А1744 ВЧ; 18.02.2022 зараховано 68,95 грн, призначення платежу: Зарплата, А1744 ВЧ.

Згідно з випискою АТ КБ ПриватБанк від 05.04.2022 на картковий рахунок позивача 01.03.2022 було зараховано 67,78 грн, призначення платежу: Зарплата, А1744 ВЧ.

Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач листом від 16.02.2022 № 901/1/12 повідомив позивача, що на момент звільнення позивача не було повністю розраховано, повний розрахунок було здійснено 27.01.2022 у зв`язку із затримкою фінансування. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині першій статті 1-2 Закону №2011-XII зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Так, приписами частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, відповідно до статті 117 КЗпП України час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений строком 6 місяців.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.03.2020 в справі №140/2006/19, від 16.07.2020 в справі №400/2884/18, від 04.09.2020 в справі №120/2005/19-а, від 05.03.2021 в справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 в справі №340/970/20, від 13.10.2021 в справі №580/1790/20, від 21.10.2021 в справі №640/14764/20 та інших.

Як встановлено судом, стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням) грошового забезпечення в повному розмірі.

Так, суд встановив, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 15.12.2021. Недоотриману частину грошового забезпечення позивачу було перераховано декількома платежами. Так, з виписки АТ КБ ПриватБанк від 18.02.2022 вбачається, що на картковий рахунок позивача відповідач перерахував 28.12.2021 37 660,82 грн та 21 062,94 грн, 24.01.2022 - 1 968,57 грн, 27.01.2022 - 15 262,79 грн, 18.02.2022 - 68,95 грн. Згідно з випискою АТ КБ ПриватБанк від 05.04.2022 на картковий рахунок позивача 01.03.2022 зараховано 67,78 грн.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 01.03.2022. Після чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

Тому, у зв`язку з несвоєчасним проведення розрахунку при звільненні на відповідача покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує наступне.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом «б» пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки відповідача, доданої до відзиву, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 350,55 грн.

Період затримки розрахунку при звільненні розпочинається з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

Відповідно у спірному випадку період затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 16.12.2021 (згідно з витягом із наказу від командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.12.2021 № 258 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 1512.2021) по 01.03.2022 (день проведення остаточного розрахунку з позивачем).

Водночас нормами статті 117 КЗпП України передбачено, що стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З урахуванням цієї норми, чинної як на момент проведення остаточного розрахунку, так і на день звернення до суду із цим позовом, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 16.12.2021 (наступний день після звільнення з військової служби), що становить 76 календарних дні.

Таким чином, середнє грошове забезпечення за відповідний час затримки розрахунку при звільненні становить 26 641,80 грн (350,55 грн х 76 календарних днів).

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що для належного способу захисту порушеного права позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26 641,80 грн.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Не погоджуючись з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби відповідач посилається на те, що, зокрема, виплата, яка була здійснена 18.02.2022, була здійснена не військовою частиною НОМЕР_1 .

З цього приводу суд зазначає, що згідно з випискою АТ КБ ПриватБанк від 18.02.2022 на картковий рахунок позивача, зокрема, 18.02.2022 зараховано 68,95 грн, призначення платежу: Зарплата, А1744 ВЧ. Тому, зазначені доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в сумі 26 641,80 (двадцять шість тисяч шістсот сорок одна) гривня 80 копійок з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО