Справа № 380/6530/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6530/23 пров. № А/857/22392/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі №380/6530/23 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Енерджі Стар» до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Енерджі Стар» (далі позивач, ПП «Енерджі Стар) до Львівської митниці Державної митної служби України (далі апелянт, відповідач, Львівська митниця) про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA 209000/2022/900117/2 від 06.10.2022 року та скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 06.10.2022 року №UA 209170/2022/001343.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачем подано до митного органу декларацію з метою оформлення товарів разом з документами, які підтверджують митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору). Зазначено, що жодних розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не було, а тому вимога митного органу про надання додаткових документів є необґрунтованою та безпідставною. Вважає, що рішення про коригування митної вартості, відповідно до яких скориговано митну вартість товарів за другорядним резервним методом визначення митної вартості, є протиправними та підлягають скасуванню. За таких обставин, позивач просив задовольнити позов повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 позовні вимоги задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 06 жовтня 2022 року №UA209000/2022/900117/2; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 06 жовтня 2022 року №UA209170/2022/001343, складену Львівською митницею; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Приватного підприємства «Енерджі Стар» 5368,00 грн. сплаченого судового збору та 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач, Львівська митниця, оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Львівська митниця не погоджується з оскарженим рішенням суду, оскільки висновки у такому не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами.

Апелянт зокрема вказав, що під час розгляду при митному оформленні документів, наданих позивачем, встановлено, що:

1. До митного оформлення подано зовнішньоекономічний контракт №ES2017/06/02-1 від 02.06.2017, строк дії якого завершився у 2017 році. За додатком №4 від 01.06.2019 його строк продовжено на 2 роки та такий завершився 01.06.2021. Інших додатків про продовження строку дії контракту не надано;

2. У п. 3.1 контракту вказано, що поставка товарів здійснюється на умовах EXW м. Ряшів (ІНКОТЕРМС 2010), що підтверджується відповідними товаросупровідними документами. Інший порядок і терміни поставки товарів можуть бути погоджені сторонами в додаткових угодах до даного контракту. Проте до митного оформлення такі угоди не подавалися. У комерційному інвойсі від 03.10.2022 №ES 2022/10-188 на дану партію товару вказані умови поставки FCA RZEZSZOW;

3. Відповідно до п. 3.3 контракту тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару, але у товаропровідних документах, зокрема комерційному інвойсі від 03.10.2022 №ES 2022/10-188 відсутні дані щодо складових вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару;

4. Відповідно до ст. 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956), вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Проте, подана CMR №054885 від 03.10.2022 не містить підпису чи печатки відправника. Митниця не може встановити сторони угоди, які брали участь у перевезенні товару, оскільки надана CMR не відповідає вимогам Конвенції та не може слугувати підтвердженням наявності та змісту договору з транспортними організаціями відповідно до вимог п.п. 1.2, 3.4 договору про надання експедиційно-транспортних послуг №190922 від 19.09.2022.

Таким чином, Львівською митницею встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомосте, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України декларанту надано вимогу про подання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 63 Митного кодексу України, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість.

На виконання ст. 57 Митного кодексу України декларантом проведено консультації.

У зв`язку з неможливістю застосування методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) застосовано метод 2б (ст. 60 Митного кодексу України), а джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA500020/2022/12302 від 18.07.2022.

Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

З врахуванням викладеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, ненадання декларантом належних додаткових документів, митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару №UA209000/2022/9000117/2 від 06.10.2022, відповідно до якого митну вартість скориговано на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу 2б відповідно до ст. 60 Митного кодексу України.

Крім того, в апеляційній скарзі також викладено доводи стосовно суми витрат, які постановив стягнути суд як витрати на професійну правову допомогу, вважає такі необґрунтованими та неспівмірними в частині складності справи та наданих послуг із витраченим на їх наданням часом.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.06.2017 між Компанією «STORM-GROUP Sp.z.o.o.» (Продавець) та ПП «Енерджі Стар» (Покупець) укладено контракт поставки №ES 2017/06/02-1, за умовами якого Продавець зобов`язується продати Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується купити Товар відповідно до інвойсів.

Відповідно до п. 5.2 контракту поставки №ES 2017/06/02-1 загальна вартість Контракту складає 400000,00 доларів США.

Згідно з п. 5.3 контракту поставки №ES 2017/06/02-1 Покупець здійснює оплату вартості Товару відповідно до умов вказаних в інвойсі (проформі) на кожну поставку.

03.10.2022 Продавець відвантажив на адресу Покупця товар - проводи електричні ізольовані, напругою не більше 24 в, оснащені з`єднувальними деталями в асортименті в кількості 16592 пари на загальну суму 53476 дол. США відповідно до інвойсу N ES 2022/10-188 від 03/10/2022 року до Контракту №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017р.

06.10.2022 декларант позивача, з метою митного оформлення вказаного товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №UA209170/2022/078779, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі митної декларації (проводи електричні ізольовані, напругою не більше 24 в, оснащені з`єднувальними деталями/провода прикурювані).

Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №UA209170/2022/078779, Ї якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, зазначені у графі 44 митної декларації:

- контракт поставки N ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017;

- інвойс N ES 2022/10-188 від 18/10/2022 року;

- CMR;

- копію сертифікату про походження товару PL/MF/AN 0390633;

- рахунок - фактуру №86 від 03.10.2022;

- довідка про транспортні витрати №2923 від 22.09.2022;

- заявка на транспортно-експедиційні послуги №2923 від 21.09.2022.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення від митниці декларанту наступного змісту: «Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст.53 МК України, а саме: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який замінює його, та додатки до нього у разі їх наявності;- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

Декларант позивача просив митний орган визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів, а також на вимогу надав витребувані документи: копію митної декларації країни відправлення 22PL402010E1697170; прайс-лист; договір №190922 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні; каталоги.

За результатами розгляду митної декларації №UA209170/2022/078779 та доданих документів митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 06.10.2022 №UA209000/2022/900117/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.10.2022 №UA209170/2022/001343.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.10.2022 року №UA209000/2022/900117/2 в графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено наступне:

- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена;

- до митного оформлення було подано зовнішньоекономічний контракт №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017, термін дії якого закінчився у 2017 році. А відповідно до додатку від 01.06.2019 №4 контракт продовжено на 2 роки; термін дії закінчився 01.06.2021. Інших додатків до контракту про продовження його терміну не подано до митного оформлення;

- у пункті 3.1 зовнішньоекономічного контракту вказано, що поставка товарів здійснюється на умовах EXW місто Ряшів (Інкотермс 2010), що підтверджується відповідними товаротранспортними документами. Інший порядок і терміни поставки товарів можуть бути погоджені сторонами в додаткових угодах до цього контракту. Проте до митного оформлення такі угоди не подавалися. У комерційному інвойсі від 03.10.2022 №ES 2022/10-188 на цю партію товару вказані умови поставки FCA Rzeszow;

- відповідно до пункту 3.3 зовнішньоекономічного контракту №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017 тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару, але в товаросупровідних документах, зокрема, комерційному інвойсі від 03.10.2022 №ES2022/10-188 відсутні дані щодо складових вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару.

Відповідно до ч.ч. 2 - 3 ст. 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості.

На вимогу декларантом надіслано: платіжні документи, проформу. Інших документів згідно з вимогою не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст. 59 МК України). Застосовано метод 2б (ст. 60 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UА50020/2022/12302 від 18.07.2022. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводились.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вказав, що надані позивачем разом з митною декларацією документи були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару за основним методом та давали відповідачу підстави для прийняття рішення щодо визнання заявленої митної вартості такого товару.

Однак оскаржуване рішення не містить жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Такі обставини вказують на необґрунтованість спірного рішення при визначенні митної вартості за другорядним методом 2б (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Ураховуючи наведені вище мотиви, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності його в частині визначення митної вартості імпортованого товару, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Зважаючи на те, що у процесі розгляду справи суд встановив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 06.10.2022 №UA209000/2022/900117/2 є протиправним та підлягає скасуванню, тож сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.10.2022 №UA209170/2022/001343 є незаконною, а тому позовну вимогу про визнання її протиправною та скасування також належить задовольнити.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що ця адміністративна справа згідно з положеннями статей 4, 12 Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Тобто, з позиції суду першої інстанції, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, а заявлена до відшкодування сума витрат на її підготовку у розмірі 5368,00 грн є значно завищеною.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 5368,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

За таких обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 2500,00 грн.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 54 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За приписами ст.ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 2 ст. 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Письмовими доказами долученими до матеріалів справи підтверджується, що разом з митною декларацію до митного оформлення, позивач надав передбачені ст. 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, зокрема: контракт поставки №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017, інвойс №ES2022/10-188 від 03.10.2022; CMR; копію сертифікату про походження товару PL/MF/AN 0390633; рахунок - фактуру №86 від 03.10.2022; довідку про транспортні витрати №2923 від 22.09.2022; заявка на транспортно-експедиційні послуги №2923 від 21.09.2022.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Пунктом 1 ч. 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 4 ст. 53 МК України).

Викладене свідчить про те, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як вказано у пункті 2 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Отже, правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у ч. 3 ст. 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які, своєю чергою, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Згідно з оскарженим рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900117/2 від 06.10.2022, митна вартість товарів не може бути визнана за вибраним декларантом методом у зв`язку із тим, що надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена:

1. До митного оформлення подано зовнішньоекономічний контракт №ES2017/06/02-1 від 02.06.2017, строк дії якого завершився у 2017 році. За додатком №4 від 01.06.2019 його строк продовжено на 2 роки та такий завершився 01.06.2021. Інших додатків про продовження строку дії контракту не надано;

2. У п. 3.1 контракту вказано, що поставка товарів здійснюється на умовах EXW м. Ряшів (ІНКОТЕРМС 2010), що підтверджується відповідними товаросупровідними документами. Інший порядок і терміни поставки товарів можуть бути погоджені сторонами в додаткових угодах до даного контракту. Проте до митного оформлення такі угоди не подавалися. У комерційному інвойсі від 03.10.2022 №ES 2022/10-188 на дану партію товару вказані умови поставки FCA RZEZSZOW;

3. Відповідно до п. 3.3 контракту тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару, але у товаропровідних документах, зокрема комерційному інвойсі від 03.10.2022 №ES 2022/10-188 відсутні дані щодо складових вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару.

Щодо доводів апелянта про те, що термін дії зовнішньоекономічного контракту №ES 2017/06/02- 1 від 02.06.2017 закінчився в 2017 році, а відповідно до додатку від 01.06.2019 №4 контракт продовжено на 2 роки термін дії закінчився 01.06.2021, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 12.12 розділу «Інші положення зовнішньоекономічного контракту» №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017, у випадку, якщо сторони після закінчення терміну дії Контракту не заключили новий Контракт при цьому продовжили відносини, дія Контракту автоматично продовжується на наступний період.

Відповідно до додатку від 01.06.2019 №4 до контракту поставки №ES 2017/06/02- 1 від 02.06.2017 у випадку, якщо сторони після закінчення терміну дії Контракту не заключили новий Контракт при цьому продовжили відносини, дія Контракту автоматично продовжується на два роки.

За таких обставин, у зв`язку з продовженням відносин між сторонами Контракту та не укладенням нового, Контракт №ES 2017/06/02- 1 від 02.06.2017 був чинним для його сторін.

Щодо доводів відповідача, що поставка товару здійснювалася на умовах FCA-Жешув та це суперечить умовам поставки зазначеним у п. 3.1 контракту (EXW м. Ряшів), судом першої інстанції у частині надано вірну оцінку.

Відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010 року, згідно з умовами FCA (Франко перевізник) відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві. Ризики за товар переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу в транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження на транспорт перевізника.

За умовами EXW (Франко завод) продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо) На покупця покладаються всі витрати і ризики з транспортування товару прямо від складу/фабрики продавця до місця призначення.

Під час морської доставки на умовах EXW відправник тільки завантажує товар в контейнер, і на цьому його відповідальність за вантаж закінчується. Відповідальність за митне оформлення вантажу для експорту теж лягає на покупця.

Перехід ризиків і права власності настає, коли вантажоодержувач приймає товар на фабриці або складі вантажовідправника. Продавець не несе відповідальності за завантаження товару. Він також не зобов`язаний займатися оформленням вантажу на митниці.

Також, вірно враховано той факт, що незважаючи на відповідні суперечності, умови постачання EXW та FCA відрізняються лише обов`язком продавця щодо митного очищення товару. Враховуючи діюче законодавство Європейського Союзу та наявний обов`язок щодо митного очищення товару виключно особою, яка має осідок на території Європейського Союзу, тобто експортером, позивачем не було понесено жодних додаткових витрат, які б могли призвести до збільшення вартості товару.

За таких умов, зміна умов поставки імпортованого позивачем товару в цьому випадку жодним чином не вплинула на числові значення його митної вартості.

Доцільно також судом першої інстанції зауважено, що місто Ряшів польською мовою перекладається як місто Rzeszow.

До матеріалів справи також представлено копію додатку №7 від 31.08.2021 до контракту поставки №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017, в якому зазначено, що продавець та покупець погодили внести наступні зміни, зокрема до пункту 3.1 згаданого контракту: поставка товарів здійснюється на умовах FCA місто Ряшів (Інкотермс 2010) замість первинної редакції поставка товарів здійснюється на умовах EXW місто Ряшів (Інкотермс 2010) (а.с.27).

Наведені обставини вказують на те, що поставка товару відбувалась відповідно до умов контракту.

Щодо доводів скаржника про те, що відповідно до п. 3.3 зовнішньоекономічного контракту №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017 тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару, але в товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі від 23.09.2022 №ES 2022/09-186 відсутні дані щодо складових вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі митної декларації «37.Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації позивачем зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором. При цьому, жодних спеціальних умов щодо пакування товару, інвойсами, наданими декларантом не передбачалось.

Так, відповідно до п. 3.2 зовнішньоекономічного контракту №ES 2017/06/02-1 від 02.06.2017 року, продавець зобов`язаний поставити товар в упаковці, що відповідає характеру товару, що поставляється та забезпечує захист від пошкодження протягом транспортування. Пунктом 3.3 вище вказаного контракту передбачено, що тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару.

Відповідно до підп. «в» п. 1 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Таким чином, вартість упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням не додається при розрахунку митної вартості товару у разі їх включення до ціни товару. Крім того, витрати на упаковку товару, згідно з умовами контракту покладаються на продавця. У спірному випадку, позивач є покупцем, а тому, враховуючи, що вартість упаковки включена до ціни, яка була фактично сплачена, у нього був відсутній обов`язок додавати ці витрати до митної вартості товару.

Відтак, з огляду на те, що умовами контракту не передбачено жодних спеціальних умов щодо пакування товару договором та інвойсами, та відповідачем не надано докази на спростування наведених позивачем обставин, колегія суддів констатує, що позивачем доведено, що вартість пакування входить до вартості товару.

Щодо аргументу митниці про те, що в CMR в графі 23 відсутній підпис та печатка відправника, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскарженому рішенні від 06.10.2022 відсутні покликання, що відповідно до ст. 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956), вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Проте, подана CMR №054885 від 03.10.2022 не містить підпису чи печатки відправника. Митниця не може встановити сторони угоди, які брали участь у перевезенні товару, оскільки надана CMR не відповідає вимогам Конвенції та не може слугувати підтвердженням наявності та змісту договору з транспортними організаціями відповідно до вимог п.п. 1.2, 3.4 договору про надання експедиційно-транспортних послуг №190922 від 19.09.2022. Таку підставу для невизнання митної вартості вказано у відзиві.

У контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що в графі 23 CMR передбачено проставлення підпису та штампу Перевізника (не відправника). Відповідно до ст. 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року «вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна». В Графі 23 CMR наявна інформація про перевізника (друкованими літерами), а не відправника.

При цьому використання печатки не є обов`язковим ні за українським законодавством, ні законодавством країни - відправника, відтак відсутність печатки на CMR не може вважатися дефектом документа, який впливає на його чинність.

Колегія суддів також не встановила невідповідностей CMR змісту договору з транспортними організаціями відповідно до вимог п.п. 1.2, 3.4 договору про надання експедиційно-транспортних послуг №190922 від 19.09.2022.

За таких обставин відповідні аргументи є безпідставними.

Частиною 2 ст. 55 МК України визначено вимоги, які обов`язкові відомості має містити прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, зокрема: 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Досліджуючи питання відповідності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У даному випадку митним органом застосовано метод визначення митної вартості 2б (ст. 60 МК України).

Проте, в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів від 06.10.2022 відсутнє належне обґрунтування неможливості застосування методу 2а та застосування методу 2б.

Колегією суддів з`ясовано, що визначення митної вартості імпортованого товару обґрунтовано митницею використанням інформації з баз даних ЄАІС Держмитслужби та зазначенням номеру та дати митної декларації №UA500020/2022/12302 від 18.07.2022, відповідно до якої митна вартість подібного товару становить 3,3600 дол. США за одиницю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач не пояснив аргументацію обрання саме цієї декларації, а не будь-якої іншої, в якій хоча б метод визначення митної вартості був основним (за ціною договору); не навів жодних пояснень чи розрахунків, а також причин не проведення коригування на обсяг партії на комерційні рівні (обсяги поставок різняться в десятки разів), а також детальної інформації про товари, які було використано в якості джерела інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо. Тому зазначення лише номера та дати однієї митної декларації, яка з неочевидних суду причин була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування її вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про невідповідність оскарженого рішення від 06.10.2022 критеріям правомірності відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України.

Отже, рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900117/2 від 06.10.2022 підлягає скасуванню як протиправне.

Оскільки фактичною підставою прийняття рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картки відмови) №UA209000/2022/900117/2 від 06.10.2022є протиправне рішення про коригування митної вартості товарів, похідні позовні вимоги про скасування картки відмови від №UA209170/2022/001343 від 06.10.2022 також підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судом першої інстанції судових витрат в частині витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає таке.

29.06.2023 позивач подав до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд стягнути з Львівської митниці на користь ПП «Енерджі Стар» витрати на правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи №380/6530/23, у розмірі 5368,00 грн у разі ухвалення за наслідками розгляду цієї справи рішення про задоволення позовних вимог.

На підтвердження розміру та реальності понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач подав до суду: договір про надання правової допомоги від 01.02.2023 б/н; додаткову угоду №6 від 01.04.2023 до договору про надання правової допомоги б/н від 01.02.2023; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги б/н від 01.02.2023.

Зі змісту договору про надання правової допомоги б/н від 01.02.2023, укладеного між адвокатським об`єднанням «Люрц» та ПП «Енерджі Стар» з`ясовано, що адвокатське об`єднання зобов`язується надавати на підставі звернення клієнта правову допомогу, а саме: представляти інтереси клієнта та вести від імені клієнта справи, в тому числі судові спори, у судах усіх інстанцій, передбачених законодавством України, зокрема але не виключно у місцевих, апеляційних, Верховному Суді, в усіх державних органах України, в т.ч. органах Державної податкової служби, органах Державної митної служби, прокуратури, поліції, інших правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, державної виконавчої служби, приватними виконавцями, а також перед іншими підприємствами, установами і організаціями, органами влади, іншими суб`єктами.

Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що клієнт оплачує послуги Адвокатського об`єднання, передбачені в розділі 1 цього Договору у розмірі, визначеному окремою угодою або актах приймання-передачі наданих послуг чи іншому аналогічному документі.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди №6 від 01.04.2023 вартість послуг за ведення справи у судових органах становить 10000,00 грн. Остаточна вартість послуг визначається сторонами у акті приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) чи іншому аналогічному документі.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 20.06.2023 передбачено, що адвокатським об`єднанням надано наступні послуги ПП «Енерджі Стар»: зібрання в клієнта документів та їх аналіз (1 год.) 1342,0 грн; підготовка позовної заяви (3 год.) 4026,00 грн. Загальна вартість послуг з надання правничої допомоги за актом виконаних робіт складає 5368,00 грн.

Суд першої інстанції зауважив, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем адвокатському об`єднанню вартості послуг за надану правничу допомогу у розмірі 5368,00 грн.

Крім того, з позиції суду першої інстанції, заявлені позивачем до відшкодування 5368,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

За таких обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 2500,00 грн.

Щодо викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вказує таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з приписами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень висловив аргументи щодо зменшення розміру таких витрат та таким належно надано оцінку судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача в сумі 2500,00 грн з огляду на її обґрунтованість в частині послуг, які підтверджуються документально, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданим послугам.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не встановлено.

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі №380/6530/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року