Справа № 420/6334/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6334/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання дій протиправними щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Головне управління ДМС в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання протиправними дії Овідіопольського відділу Головного управління ДМС України в Одеській області (відповідь №Р-2/6/5140-24/5140/31-24 від 19.01.2024 року) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Головне управління ДМС в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що вона є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , яка звернулась до Овідіопольського відділу Головного управління ДМС України в Одеській області та Головного управління ДМС України в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року її неповнолітній дитині ОСОБА_2 , у зв`язку з настанням 16-ти річчя. Листами керівництво Овідіопольського відділу у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області та Головного управління ДМС України в Одеській області відмовило позивачу у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Позивач вважає, що Овідіопольський відділ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області та Головне управління ДМС України в Одеській області грубо порушують права її неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 29.02.2024 року було відкрито провадження по справі №420/6334/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.03.2024 року представником Головного управління ДМС України в Одеській області надано до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що до Овідіопольського відділу у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області звернулась ОСОБА_1 із заявою про оформлення і видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ у вигляді книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР). Овідіопольським відділом у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного Законом України «Про звернення громадян» надано позивачу письмову відповідь на їх заяву, в якій роз`яснено, що рішення Великої Палати Верховного Суду, від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17 не може бути підставою для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII, оскільки є індивідуальним актом та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи. У наданій відповіді також зазначено, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. На час виникнення спірних правовідносин було чинним Положення про паспорт громадянина України затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. Відповідно до пунктів 2-4 вказаного Положення, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Також представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.10.2021 року документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , орган видачі 5101, який оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивачів. Крім того, ОСОБА_2 й до цього була 24.10.2017 року документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , орган видачі 5101. У зв`язку із внесенням інформації щодо позивача, наданою нею особисто до реєстру було автоматично сформоване УНЗР 746. Таким чином, дана адміністративна справа не має ознак типової справи, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17 в даному випадку застосуванню не підлягають. Одночасно, згідно правових висновків Верховного Суду щодо застосування постанови Великої Палати Верховного суду від 19.09.2018 року у зразковій справі Пз/9901/2/18, оскільки у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

18.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач стверджує, що безпідставними висновками відповідача є те, що законодавством передбачена видача паспорта громадянина України виключно у вигляді картки та посилання на відповідні статті Закону про ЄДДР та постанову Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року. З такими висновками погодитись не можна. Також позивач зазначає, що дитині присвоєно унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР), раніше видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку з чим право на паспорт громадянина України зразка 1994 року не порушується, оскільки навіть, якщо раніше надано згоду на збір та обробку персональних даних, держава не має права у будь-якому випадку примушувати людину до надання такої згоди. Позивач у своєму позові наполягає про можливість застосування іншого законодавства про оформлення та видачу паспорта у вигляді книжечки.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

У січні 2024 року до Овідіопольського відділу у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області та Головного управління ДМС України в Одеській області звернулась ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ у вигляді книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР).

Листом Овідіопольський відділ Головного управління ДМС України в Одеській області за вих. №Р-2/6/5140-24/5140/31-24 від 19.01.2024 року, у межах строку визначеного Закону України «Про звернення громадян» повідомив, що ОСОБА_2 раніше оформлено та отримано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та вже присвоєно УНЗР. Крім того, у Овідіопольському РВ відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII.

Листом Головне управління ДМС України в Одеській області за вих..№Р-29/6/5101-24 від 24.01.2024 року повідомило, що згідно даних ЄIАС УМП на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами Реєстру були оформлені паспортні документи, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 24.10.2017 року, термін дії до 24.10.2021 року та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 25.10.2021 року, термін дії до 25.10.2025 року, орган видачі 5101 (ГУ ДМСУ в Одеській області) з присвоєнням УНЗР 746. Таким чином, в ГУ ДМСУ в Одеській області та її територіальних підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною 1 ст.4 Закону №5492-VI передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно з ч.ч.2-3 ст.4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одними із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункти «а», «б» пункту 1 частини 1 статті 13 Закону №5492-VI).

Частиною 3 статті 13 Закону № 5492-VI, зокрема регламентовано, що паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон містять безконтактний електронний носій.

Згідно з ч.ч.1-2, 4-5 ст.14 Закону, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Так, положеннями ст. 21 Закону № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Частиною 7 цієї статті, зокрема передбачено, що паспорт (ID-карта) містить унікальний номер запису в Реєстрі, відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону, паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Судом встановлено, що згідно даних ЄIАС УМП на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами Реєстру були оформлені паспортні документи, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 24.10.2017 року, термін дії до 24.10.2021 року, орган видачі 5101 (ГУ ДМСУ в Одеській області) та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 25.10.2021 року, термін дії до 25.10.2025 року, орган видачі 5101 (ГУ ДМСУ в Одеській області) з присвоєнням УНЗР 746.

Оскільки, на момент отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 була неповнолітньою особою, то її законні інтереси представляли батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які надали згоду на обробку персональних даних.

Таким чином, позивач, звертаючись у минулому із оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (біометричного закордонного паспорту) вже надавала згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже був сформовано.

Тобто, суд вказує на те, що УНЗР було ОСОБА_2 присвоєно за власним волевиявленням у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Так, УНЗР було присвоєно позивачу 24.10.2017 року у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2017 році, відповідно до заяви-анкети №7020186 від 20.09.2017 року, термін дії до 24.10.2021 року, орган видачі 5101 (ГУ ДМСУ в Одеській області).

Після закінчення терміну дії паспорта, позивач звернулась знову до відповідача для оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2021 році, відповідно до заяви-анкети №19921861 від 06.10.2021 року, термін дії до 25.10.2025 року, орган видачі 5101 (ГУ ДМСУ в Одеській області).

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до органу міграційної служби із заявою, в якій просила оформити і видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, оскільки вважає, що її дитина має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Крім того, при зверненні до органу міграційної служби із заявою, позивач не зазначала про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Відображення таких обставин має місце лише у позовній заяві.

Суд зазначає, що у разі оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, позивач вправі відмовитись від внесення відцифрованих відбитків пальців рук, а тому обсяг внесення біометричних даних буде відповідати обсягу, які вже містяться у Реєстрі.

Згідно з ст.10 Закону № 5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне та сімейне життя.

Подібний правовий висновок відображено у постанові Верховного Суду від 08.06.2023 року у справі № 380/5977/21.

Позивач вказує на необхідність врахування при розгляді даної справи висновків, висловлених Великою Палою Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).

Проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у наведеній позивачем зразковій справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі на предмет їх подібності, суд зазначає, що правові висновки, викладені у вказаній позивачем справі, не можна визнавати аналогічними, позаяк правова позиція у вищеописаній справі Верховний Суд формував у контексті правовідносин та фактичних обставин справи, які за своїм змістом, обсягом та юридичною природою не є в повній мірі подібними до тих, які виникли у цій справі, а тому не можуть слугувати релевантними до застосування у цій справі.

Також, безпідставним є посилання на висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 (зразкова справа), оскільки такі стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.

Крім того, Верховний суд у справі №160/1/21 (постанова від 21.12.2022 року) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на небажанні надавати згоду на обробку персональних даних та присвоєння її дитині ОСОБА_2 УНЗР, який однак вже був присвоєний. Покликання ОСОБА_1 лише на той факт, що вона є православною віруючою, а у зв`язку з релігійними переконаннями, є неприйнятним наявність у її дитини біометричного документа. Крім того, позивачка не надала суду доказів того, що оформлення ОСОБА_2 паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду її приватному та сімейному життю, а ОСОБА_1 саме як православній віруючій.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи відмову у задоволенні позову розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.139, 241-246,263,295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання дій протиправними щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Головне управління ДМС в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С.Єфіменко

.