Справа № 280/6254/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6254/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року, суддя суду першої інстанції Сіпака А.В, прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/6254/23 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі № 280/4400/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, починаючи з 20.08.2021 по 30.04.2023 в розмірі 450 300.30 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі №280/4400/20 позивача поновлено на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, в даній частині рішення суду допущено до негайного виконання. Незважаючи на це, відповідач рішення суду про поновлення позивача на роботі в органах прокуратури виконав лише 01.05.2023, у зв`язку з чим, позивач вважає, що у нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з дати поновлення на посаді до дати фактичного виконання судового рішення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20 про поновлення на посаді за період з 20.08.2021 по 30.04.2023 у розмірі 451 347.51 грн.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізька обласна прокуратура, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем вжито заходів до виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 року у справі № 280/4400/20 щодо поновлення позивача на посаді, однак затримка виконання допущена не з вини відповідача. Зауважено про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №280/4400/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Офіс Генерального прокурора, Товариство з обмеженою відповідальністю Сайметрікс-Україна про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено у повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20, зокрема, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі №280/4400/20 - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 №261 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області №733к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержаннями законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області №975к від 02.06.2020 про внесення змін в частині дати звільнення до наказу прокурора Запорізької області №733к від 29.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержаннями законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержаннями законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 02.06.2020 року; стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2020 року по 19 серпня 2021 року в сумі 318351,84 гривень, який визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 01.05.2023 №174к, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20, ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 02.06.2020.

Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20 за період з 20.08.2021 по 30.04.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20 в частині поновлення позивача на посаді відповідач був зобов`язаний виконати негайно, проте, фактично поновив позивача на посаді в органах прокуратури лише 01.05.2023, наявна затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді у період з 20.08.2021 по 30.04.2023 (включно).

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 ст.372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок КМУ № 100).

Згідно з п. 5 Порядку КМУ № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку КМУ № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом п. 10 Порядку КМУ № 100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення.

Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Як свідчать встановлені обставини справи, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержаннями законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 02.06.2020 року.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 01.05.2023 №174к, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №280/4400/20, ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 02.06.2020.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №280/4400/20, касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури, до якої приєднався Офіс Генерального прокурора було задоволено. Скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року і залишено в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року.

На переконання відповідача, факт скасування постановою Верховного Суду від 05.12.2023 року постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року зумовлює відсутність у відповідача обов`язку на виплату позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду першої інстанції.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у постановах від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 29 січня 2020 року у справі №820/2894/16, від 24 грудня 2020 року у справі №807/2434/15, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19 Верховний Суд, розтлумачивши приписи статті 236 КЗпП, дійшов висновку, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Як було встановлено судом першої інстанції, зі сторони відповідача мала місце затримка виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2021, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді прокурора.

Одночасно з цим, постановою Верховного Суду від 04.08.2022 року наведене судове рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що незастосування статті 236 КЗпП у подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень.

Також подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний і касаційний суди не переглянуть справу.

У цьому контексті слід зважати й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному чи касаційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного й касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

Зрештою стаття 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

На підставі вказаних правових приписів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в касаційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Зрештою, незастосування статті 236 КЗпП порушує принцип обов`язковості судового рішення та нівелює процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що скасування у касаційному порядку постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року не унеможливлює застосування статті 236 КЗпП до спірних правовідносин.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 23.10.2023 року № 420/10861/21, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Що стосується посилань відповідача на те, що виконання наведеного судового рішення лише 01.05.2023 року було обумовлено безініціативністю позивача та неподанням останнім жодної заяви про поновлення на посаді, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем (зокрема, постанови Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 807/2434/15, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19).

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді у період з 20.08.2021 по 30.04.2023 та наявності у позивача права на отримання середнього заробітку відповідно до приписів ст. 236 КЗпП України.

Що стосується посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України, в редакції до 19.07.2022 року, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Між тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

В свою чергу, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є правомірність стягнення із відповідача середньогозаробіток за час затримки виконання рішення суду за період починаючи з 20.08.2021 року по 30.04.2023 року у розмірі 451347.51 грн., а з позовом останній звернувся до суду першої інстанції 07.08.2023 року, тобто з дотриманням строку, визначеного ст. 233 КЗпП України.

Що стосується посилань відповідача на протиправність розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд (першої інстанції), беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розгляд цієї справи за оскаржуваного судового рішення.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові 03.03.2021 року по справі № 340/1916/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року в адміністративній справі №280/6254/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук