Справа № 420/30765/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року за №294 в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період з 19.06.2023 року по 24.06.2023 року комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 було перевірено окремі питання повсякденної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виявлено ряд недоліків, через що позивачу, як начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 було поставлено завдання про вжиття відповідних заходів задля усунення виявлених недоліків до 15.08.2023 року, шляхом надіслання відповідної доповіді про усунення виявлених порушень до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, у встановлений термін доповідь надіслана не була, з огляду на що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) №294 від 18.08.2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено стягнення «сувора догана», внаслідок чого премія грошового забезпечення була виплачена йому не у повному обсязі.

Не погоджуючись із вищезазначеним приписом щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів в межах даної справи.

Ухвалою суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та обставинам справи зазначає про те, що 15-16 серпня 2023 року працювала комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 з перевірки питань стану усунення недоліків виявлених у ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами роботи Комісії виявлено недоліки, які на час перевірки залишилися невиконаними, про що головою комісії складено рапорт про невиконання окремих завдань позивачем як начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, за твердженням представника відповідача, позивач вимоги начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині надання у визначений термін доповіді щодо усунення недоліків, виявлених Комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконав, чим порушив вимоги статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. На підставі вказаного, за неналежне виконання вимог начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу оголошено "сувору догану".

Представник відповідача у відзиві також зазначив, що прийняте рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є результатом об`єктивного аналізу порушень дисципліни та встановлених правил служби з боку останнього.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якої ОСОБА_1 наполягав на задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Заперечень на відповідь на відзив від відповідача до суду не надходило.

Разом з тим, від позивача та представника відповідача під час розгляду справи до суду надходили додаткові письмові пояснення та докази.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Полковник ОСОБА_1 є начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ХЗВ ВСП).

В період з 15.06.2023 року по 24.06.2023 року комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) було перевірено окремі питання повсякденної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 та виявлено ряд порушень в діяльності територіального органу Служби правопорядку. ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено акт перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року, в якому було визначено ряд завдань для позивача, як начальника ХЗВ ВСП, про вжиття відповідних заходів на усунення виявлених при перевірці порушень.

На виконання вищевказаного акту було складено відповідний План усунення недоліків (порушень), відповідно до якого позивач мав по кожному виявленому пункту Плану (порушенню) надавати доповідь у визначені планом терміни за певним напрямком діяльності. Загальна доповідь про усунення виявлених порушень мала бути надана начальником ХЗВ ВСП на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 до 15.08.2023 року.

Вищевказаний акт перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року позивачу було доведено до відома розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №2986/шт./дск від 12.07.2023 року, в якому вказано проаналізувати дійсний стан справ, зазначених в вищевказаному акті перевірки, та відпрацювати план усунення недоліків за встановленим зразком. По кожному пункту плану необхідно було надавати доповідь у визначені планом терміни за напрямком діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем по кожному порушенню (пункту), зазначеному в акті перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року до Військової частини НОМЕР_2 засобами «СЕДО» у період з 21.07.2023 року по 13.08.2023 року було направлено 40 доповідей щодо усунення вищезазначених порушень, враховуючи приписи затвердженого Плану усунення недоліків.

За твердженням позивача доповіді стосовно окремих пунктів (порушень) надавались у порядку та строки, встановлені Планом усунення недоліків, чого відповідач під час розгляду справи не заперечував.

Згідно з бойовим розпорядженням оперативно-стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 15.08.2023 року №139/1/47дск, у період з 15.08.2023 року по 16.08.2023 року у ХЗВ ВСП працювала комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 з перевірки питань стану усунення виявлених недоліків.

За результатами роботи комісії було виявлено недоліки, які на час перевірки залишилася невиконаними та усунуті не були, про що головою комісії складено рапорт про невиконання окремих завдань начальником ХЗВ ВСП за вх. №7022 від 18.08.2023 року.

Разом з тим, 17.08.2023 року засобами «СЕДО» (відмітка терміновості «звичайна») позивачем було направлено командиру Військової частини НОМЕР_1 (через штаб) доповідь, в якій зазначено про усунення недоліків, виявлених під час перевірки робочою групою ІНФОРМАЦІЯ_5 життєдіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім (із зазначенням підстав неусунення у встановлений строк виявлених порушень та зазначенням заходів, вжитих для усунення виявлених порушень станом на день подання доповіді):

пунктів №17, №25 питання службового діловодства;

пунктів №31-34, №37-38 питання стану роботи з персоналом;

пункту №47 питання оперативної підготовки;

пунктів №89, №93 питання організації та ведення претензійної, позовної роботи;

пункту №120 питання автомобільної служби;

заповнення журналу зауважень та адміністративних правопорушень (заповнений лише до 21.06.2023 року);

відсутність конспект проведення занять з особовим складом патрулів із інструкторсько-методичних занять;

ненаправлення розшукових завдань до ІНФОРМАЦІЯ_6 та до органів НП;

пункту №164 питання організації несення служби на блокпостах в м. Херсоні та Херсонській області;

пункту №166 питання стану організації ПДТА;

пункту №176 питання стану бойової та спеціальної підготовки;

питання відділення, групи Військової служби правопорядку АДРЕСА_1 ;

питання стану пожежної безпеки.

У доповіді зазначено неможливість усунення деяких порушень, у тому числі, через знаходження постійних місць дислокації груп та відділень ВСП Херсонського зонального відділу на захоплених рф територіях. В доповіді наявне клопотання щодо продовження терміну усунення вищевказаних недоліків до 15.09.2023 року у зв`язку з відрядженням особового складу ХЗВ ВСП та необхідністю виконання графіку відпусток.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №294 від 18.08.2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» вбачається, що відповідно до Плану роботи комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 19.06.2023 року по 24.06.2023 року було перевірено окремі питання повсякденної діяльності ХЗВ ВСП. Під час роботи зазначеної комісії було виявлено ряд недоліків, про що був складений акт перевірки окремих питань повсякденної діяльності ХЗВ ВСП №2849/шт./дск від 04.07.2023 року. В пропозиціях до акту перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року, позивачу як начальнику ХЗВ ВСП було поставлено завдання про вжиття відповідних заходів за планом усунення виявлених при перевірці недоліків, про що необхідно було доповісти до 15.08.2023 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В оскаржуваному наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №294 від 18.08.2023 року зазначено, що відповідно до п.210 плану усунення недоліків, до ІНФОРМАЦІЯ_2 в термін до 13.08.2023 року (суд зауважує, що у витягу з акту перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року датою зазначено 15.08.2023 року) повинна була надійти доповідь начальника ХЗВ ВСП щодо усунення недоліків, викладених в акті перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року.

Разом з тим, як вбачається з вищевказаного наказу №294 від 18.08.2023 року, не зважаючи на встановлені терміни до 15.08.2023 року, доповіді на ім?я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про результати виконання заходів щодо усунення недоліків викладених в акті перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року надано не було.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуваним наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №294 від 18.08.2023 року за неналежне виконання вимог начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначених в акті перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року та в розпорядженні №2986/шт./дск від 12.07.2023 року, порушення вимог статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальнику ХЗВ ВСП полковнику ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/30765/23.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З метою зміцнення законності, правопорядку та військової дисципліни у Збройних Силах України, забезпечення конституційних прав військовослужбовців визначає статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців прийнято Закон України «Про військову службу правопорядку у Збройних силах України» №3099-III від 07.03.2002 року (далі Закон України №3099-III).

Згідно ст. 1 Закону України №3099-III військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Основні завдання Служби правопорядку закріплені у ст.3 Закону України №3099-III.

Згідно ст.5 Закону України №3099-III служба правопорядку створюється на базі відповідних структурних підрозділів і служб Міністерства оборони України, функції яких цим Законом покладені на Службу правопорядку.

Органи управління Служби правопорядку складаються з:

Головного управління Служби правопорядку Збройних Сил України;

Центрального управління Служби правопорядку по місту Києву і Київській області та територіальних управлінь Служби правопорядку;

зональних відділів (відділень) Служби правопорядку.

Начальники управлінь Головного управління Служби правопорядку Збройних Сил України та начальники відділів Центрального та територіальних управлінь, начальники зональних відділів (відділень) Служби правопорядку, їх заступники, командир дисциплінарного батальйону, керівники підрозділів охорони військових об`єктів, патрульно-постової служби, безпеки дорожнього руху, спеціального призначення, начальник Навчального центру Служби правопорядку призначаються на посади начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України за поданням начальника Головного управління Служби правопорядку (ст.5 Закону України №3099-III).

За ст. 12 Закону України №3099-III служба правопорядку комплектується офіцерським складом, сержантами та солдатами відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також працівниками Збройних Сил України.

Відповідно до ст.15 Закону України №3099-III військовослужбовець Служби правопорядку у межах своїх повноважень, наданих цим Законом та іншими законами, самостійно приймає рішення, крім випадків, передбачених цим Законом, і несе за свої протиправні дії або бездіяльність відповідальність у встановленому законом порядку.

Аналізуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що військова служба правопорядку у Збройних Силах України є спеціальним правоохоронним формуванням у складі Збройних Сил України, яке призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин. Органами управління Служби правопорядку на місцях є зональні відділи (відділення). Військовослужбовці, які проходять військову службу у зональних відділах (відділеннях) Служби правопорядку несуть за свої протиправні дії або бездіяльність відповідальність у встановленому законом порядку.

Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до п. 3 загальних положень Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (п.5 загальних положень Статуту).

Згідно п.6 загальних положень Статуту внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти (п.7 загальних положень Статуту).

За п.8 загальних положень Статуту відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (п.п. 36 та 37 Розділу 1 Статуту).

Розділ 2 Статуту встановлює загальні обов`язки командирів (начальників).

Згідно п.58 розділу 2 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.59 розділу 2 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників).

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний статут), визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно п.п. 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до п.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто (п.12 Дисциплінарного статуту).

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (п.45 Дисциплінарного статуту).

Згідно п. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу).

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно п.75 Дисциплінарного статуту начальники гарнізонів, старші морські начальники та начальники органів управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (далі - Служби правопорядку) в гарнізонах мають право накладати дисциплінарні стягнення на військовослужбовців у таких випадках:

а) правопорушення пов`язане з порушенням правил гарнізонної або вартової служби;

б) порушення громадського порядку або військової дисципліни вчинено за межами розташування військової частини;

в) правопорушення вчинено під час перебування у відпустці, відрядженні, на лікуванні, на гауптвахті Служби правопорядку.

За п.77 Дисциплінарного статуту щодо військовослужбовців, які вчинили правопорушення, у випадках, зазначених у статтях 75 і 76 цього Статуту, начальники користуються такими дисциплінарними правами:

начальники гарнізонів і старші морські начальники - владою, наданою їм за основною штатною посадою;

начальники органів управління Служби правопорядку в гарнізонах і військові коменданти всіх найменувань на транспорті - владою на один ступінь вищою за права, надані їм відповідно до військового звання, передбаченого у штатах для посади, яку вони обіймають.

Відповідно до п. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (п.84 Дисциплінарного статуту).

Згідно п. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно п. 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Аналізуючи вищевказане суд приходить до висновку, що до кожного військовослужбовця може бути накладено дисциплінарне стягнення у випадку, якщо буде доведено вчинення ним відповідного правопорушення. При обранні виду дисциплінарного стягнення обов`язково враховується обставини вчинення правопорушення, його наслідки, а також характеристика військовослужбовця та відомості щодо проходження ним служби.

Як було вище встановлено судом, в період з 19.06.2023 року по 24.06.2023 року комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 було перевірено окремі питання повсякденної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , через що було виявлено ряд порушень в діяльності територіального органу Служби правопорядку, який очолював позивач. В акті перевірки №2849/шт./дск від 04.07.2023 року було закріплено ряд завдань ХЗВ ВСП про вжиття відповідних заходів на усунення виявлених при перевірці порушень. На виконання вищевказаного акту було складено відповідний План усунення недоліків (порушень), відповідно до якого позивач мав по кожному виявленому пункту Плану (порушенню) надавати доповідь у визначені планом терміни за певним напрямком діяльності. При цьому загальна доповідь про усунення виявлених порушень мала бути надана начальником ХЗВ ВСП на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 до 15.08.2023 року.

На виконання вищезазначеного, позивачем, як начальником ХЗВ ВСП, у період з липня 2023 року по серпень 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами «СЕДО» було направлено низку доповідей, в яких зазначались конкретні відомості щодо вжиття заходів на усунення виявлених порушень (пунктів), зазначених комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доповіді стосовно окремих пунктів (порушень) надавались у порядку та строки, встановлені Планом усунення недоліків.

Разом з тим суд зауважує, що спірним питання у справі є факт правомірності накладення на позивача дисціплінарного стягнення за несвоєчасне надіслання начальником ХЗВ ВСП на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 загальної доповіді щодо проведеної роботи та вжитих заходів, відносно виявлених недоліків, зазначених в акті №2849/шт./дск від 04.07.2023 року, а саме 17.08.2023 року замість 15.08.2023 року.

Верховний суд у постанові від 02.12.2020 року по справі №420/5368/18 зазначив, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, яким мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, та, з урахуванням установлених обставин, він має дослідити необхідність накладення дисциплінарного стягнення, а в разі його накладення - обґрунтувати необхідність застосування конкретного його виду.

За ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З цього приводу суд зауважує, що під час розгляду даної справи відповідачем не заперечувався факт вжиття позивачем, як начальником ХЗВ ВСП, конкретних заходів у період липня-серпня 2023 року задля усунення ряду виявлених недоліків повсякденної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначених в акті №2849/шт./дск від 04.07.2023 року.

Посилаючись на приписи пункту 86 Дисциплінарного статуту, позивач посилався на те, що при накладенні на нього такого дисциплінарного стягнення як «сувора догана», як на керівника територіального підрозділу Військової служби правопорядку, відповідачем мало бути враховано те, що вжиття відповідних заходів на усунення виявлених недоліків повсякденної діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 відбувалось у період здійснення особовим складом ХЗВ ВСП бойових завдань в зоні бойових дій, відсутності постійного електропостачання, перебування зонального відділу поза пунктом постійної дислокації в місці тимчасового розташування.

З цього приводу суд також зауважує, що у загальній доповіді від 17.08.2023 року позивач, враховуючи вищезазначені обставини, визначив ряд недоліків, які неможливо було виконати до 15.08.2023 року, з огляду на що він, як начальник ХЗВ ВСП у цій же доповіді клопотав про продовження терміну усунення виявлених порушень до 15.09.2023 року.

Разом з тим, ні оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року за №294, ні надані відповідачем матеріали по справі не свідчать про те, що при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем враховувалось зазначене клопотання начальника ХЗВ ВСП у його доповіді та стан виконання недоліків.

Суд також зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не було спростовано того, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні перевірки з 15.08.2023 року по 16.08.2023 року щодо факту вжиття позивачем відповідних заходів на усунення раніше виявлених комісією порушень згідно акту №2849/шт./дск від 04.07.2023 року, була обізнана про те, що позивач у період з липня по серпень 2023 року виконував План усунення недоліків (порушень), та по кожному виявленому пункту Плану надавав відповідну доповідь у визначені планом терміни за певним напрямком діяльності.

Відповідачем також не спростовано твердження позивача про неврахування Військовою частиною НОМЕР_1 при обранні міри дисциплінарної відповідальності тривалості військової служби ОСОБА_1 (36 років), його сумлінного відношення до виконання обов`язків військової служби, наявну в матеріалах справи позитивну службову характеристику начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджену Командувачем оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », нагородження позивача медаллю «За оборону Рідної Держави».

Твердження відповідача у відзиві на адміністративний позов щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатом об`єктивного аналізу порушень дисципліни та встановлених правил служби з боку ОСОБА_1 , та неможливості забезпечення ефективного функціонування ІНФОРМАЦІЯ_7 , Військовою частиною у відзиві жодним чином не конкретизовано та відповідними доказами не доведено.

З огляду на зазначене суд зазначає, що посилання відповідача лише на факт несвоєчасного надіслання позивачем загальної доповіді про вжиття заходів щодо усунення виявлених попередньою перевіркою порушень із затримкою не є, на думку суду, обґрунтованим та співмірним при обранні для застосування відносно позивача такого дисциплінарного стягнення як «сувора догана», та свідчить про факт неповного з`ясування відповідачем характеру та обставини вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінка військовослужбовця, а також тривалості його військової служби, як-то визначено положеннями Дисциплінарного статуту.

За таких умов підлягає задоволенню позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року за №294 про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 .

Разом з тим суд при оцінці оскаржуваного наказу не враховує посилання позивача на факт порушення відповідачем п. 97 Дисциплінарного статуту при доведенні змісту наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Як зазначено відповідачем, та не було спростовано позивачем, оскаржуваний наказ був направлений позивачу до ІНФОРМАЦІЯ_1 фельд`єгерського-поштовим зв`язком, що підтверджується відповідним записом у журналі реєстрації вхідних документів ХЗВ ВСП, та свідчить про виконання відповідачем вимог п.97 Дисциплінарного статуту.

Також суд не враховує при прийнятті рішення по справі посилання позивача на заборону Головнокомандувачем Збройних Сил України проведення перевірок військових частин згідно доручення від 17.07.2022 року №300/ПУ/637/П, оскільки зазначені обставини не відносяться до предмету спірних правовідносин та позивачем в межах адміністративної справи №420/30765/23 не оскаржувались дії ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу перевірки ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 15.06.2023 по 24.06.2023 року та з 15.08.2023 року по 16.08.2023 року.

Крім того відповідачем під час розгляду з цього приводу було надано копію листа начальника Головного управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України на ім`я Головнокомандувача Збройних Сил України та зазначено про надання дозволу Головнокомандувачем Збройних Сил України органам Військової Служби правопорядку на проведення перевірок.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.2 ст. 77 КАС України).

На підставі вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року за №294 про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 .

Що стосується клопотання позивача про витребування у відповідача додаткових письмових доказів по справі, зокрема, копій акту перевірки основних питань повсякденної життєдіяльності №2849/шт./дск від 04.07.2023 року та супровідного листа (розпорядження) №2986/шт./дск від 12.07.2023 року, суд у задоволенні даного клопотання відмовляє, оскільки спірним питанням в межах даної справи є факт несвоєчасного направлення позивачем загальної доповіді на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (до 15.08.2023 року) щодо усунення ним недоліків, зазначених в акті перевірки, та не стосується суті зазначених в акті порушень.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року за №294 про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький