Справа № 520/32009/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 р. Справа № 520/32009/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2023, (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) по справі № 520/32009/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура"

до Волинської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними і скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів:

№UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023;

№UА205030/2023/000173/2 від 18.10.2023;

№UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023;

№UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023;

№UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023;

№UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023;

- визнати протиправними і скасувати картки відмови, видані Волинською митницею:

№UА205030/2023/000594;

№UА205030/2023/000563;

№UА205030/2023/000606;

№UА205030/2023/000610;

№UА205030/2023/000614;

№UА205030/2023/000631;

- покласти на Волинську митницю судові витрати в розмірі 101 472,00 грн., в тому числі 21 472 грн судового збору і 80 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позову зазначило, що товариство при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржувані рішення, картки відмови та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023; №UА205030/2023/000173/2 від 18.10.2023; №UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023; №UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023; №UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023; №UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023.

Визнано протиправними та скасовано картки відмови №UА205030/2023/000594; №UА205030/2023/000563;№UА205030/2023/000606;№UА205030/2023/000610;№UА205030/2023/000614, №UА205030/2023/000631, видані Волинською митницею.

Стягнуто з Волинської митниці на користь ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору в розмірі 21 472 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30 000 грн 00 коп.

Волинська митниця (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не врахування судом розбіжностей, в наданих до митниці документах та відсутність в них всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зазначає, що продавець та покупець за контрактом №ORS-65/17 від 05.06.2017 можливо є однією особою, з огляду на те, що продавцем та одним із засновників покупця ТОВ «Регіональний центр аквакультура» є Олег Кравцов; дата платіжного доручення №31 від 12.09.2023, передує даті інвойсу №4624254 від 19.09.2023; у митного органу відсутня інформація щодо умов поставки за контрактом № CF0657 від 27.12.2022; суми в платіжних дорученнях не відповідають сумам, зазначеним в інвойсах, деякі з платіжних доручень не містять посилань на контракт, а деякі на інвойс.

Також, вказує про розбіжності у відправниках товару, вказаних у митних деклараціях країни експорту та товарно-транспортних накладних, у експортерах, вказаних у сертифікатах про походження та товарно-транспортних накладних, розбіжності у підписах продавця у інвойсі та контракті.

Зауважує, що за наслідками подачі митних декларацій, відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСУР, які передбачали необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Просить врахувати постанови Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 826/19400/15, від 13.01.2021 по справі №805/2942/16-а в яких суд касаційної інстанції зазначав, що спрацювання профілів ризику АСАУР може бути підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

При цьому, вважає, що неподання декларантом на запит митного органу жодних додаткових документів свідчить про те, що обґрунтований сумнів митниці у правильності обрання методу визначення митної вартості та правильності її обчислення не був усунутий, що, в свою чергу, виключає можливість для митного органу визнати заявлену декларантом митну вартість.

Звертає увагу, що обов`язок доведення митної вартості ціни товару покладений на декларанта, про що також зазначав Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі №К/9901/704/20.

Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про правомірність оскаржуваних рішень та карток відмови, та як наслідок - необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, вважає, що стягнута судом з відповідача сума витрат на правничу допомогу є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Вказує, що документи на підтвердження наданих послуг не містять часу, витраченого на їх надання, адвокатом безпідставно включено до їх вартості проставляння підпису на позовній заяві, а також складання і оформлення процесуальних документів, що є однією складовою надання правової допомоги. Підготовка даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Просить врахувати, що Волинська митниця не є розпорядником бюджетних коштів. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та запровадженням по всій території України воєнного стану, виникла необхідність перерозподілу бюджетних коштів, виділених Волинській митниці, на потреби Збройних Сил України, що призвело до відсутності бюджетного фінансування на поточні потреби митниці, в тому числі і сплату витрат на професійну правничу допомогу та інших судових витрат.

У зв`язку з цим, просить зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, визначеної судом першої інстанції.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Крім того, просить стягнути з Волинської митниці на його користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 40 000,00 грн.

Відповідач подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якій зазначив, що сума судових витрат, заявлена позивачем є завищеною та не співмірною із складністю справи.

Вказує, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу. Крім того, по даній категорії справ існує судова практика, що спрощувало роботу адвоката.

Зауважує, що з акту прийому-передачі від 04.03.2023 неможливо встановити вартість години роботи адвоката, оскільки останній не містить часу, витраченого на надання ним послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27.12.2022 між ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» (покупець) та Leroy Seafood AS (Norway) (продавець) укладено контракт № CF0657, за умовами якого позивач придбав заморожену та свіжу рибу та субпродукти. Асортимент, кількість, якість та ціни підпадають під рахунки-фактури, які виставляються на кожне відправлення (т. 1 а.с. 30-37).

Пунктом 5.1 Контракту визначено, що умови поставки за цим договором будуть узгоджені в конкретних підтвердженнях замовлення, належним чином оформлених сторонами.

Згідно п. 6.1 Контракту покупець сплачує ціну, узгоджену в підтвердженні замовлення та/або у виставленому продавцем рахунку-фактурі.

Умови оплати 100% передоплата. Оплата товару здійснюється в доларах США шляхом банківського переказу на рахунок продавця (пункти 7.1, 7.2 Контракту)

На підставі контракту, 19.09.2023 та 26.10.2023 ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» придбало у Leroy Seafood AS форель патрану заморожену, хребти форелі заморожені, черевця лососю заморожені загальною вартістю 80 244,74 доларів США, форель заморожену, хребти форелі вартістю 55 973,98 доларів США, що підтверджується інвойсами № 4624254 від 19.09.2023 та № 4628290 від 26.10.2023 відповідно (т. 1 а.с. 50-51, 191-192).

24.09.2023 та 30.10.2023 з метою митного оформлення товарів, позивач подав до Волинської митниці митні декларації № 23UA17U8 та № 23UA04U0, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (т. 1 а.с. 26-27, 167-169).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією №23UA17U8 позивачем подано: контракт № CF0657 від 27.12.2022; інвойс від 19.09.2023 № 4624254; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 31 від 12.09.2023; сертифікати якості; ветеринарний сертифікат; сертифікат походження; довідку про транспортні витрати від 19.09.2023; рахунок на оплату № 181 від 19.09.2023; міжнародну товарно-транспортну накладну б/н від 19.09.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; експортну митну декларацію від 19.09.2023 (т. 1 а.с. 30-68,73-74).

До декларації № 23UA04U0 ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» додало: контракт № CF0657 від 27.12.2022; інвойс від 26.10.2023 № 4628290; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 33 від 05.10.2023; сертифікати якості; ветеринарний сертифікат; сертифікат походження; довідку про транспортні витрати вих. № 24 від 24.10.2023; заявку № 24 від 24.10.2023; рахунок на оплату № 210 від 24.10.2023; міжнародну товарно-транспортну накладну б/н від 26.10.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; підтвердження замовлення № 1805966 від 18.10.2023; підтвердження замовлення № 1802777 від 18.10.2023; експортну митну декларацію від 26.10.2023 (т. 1 а.с. 171-212).

Митний орган не визнав заявлену декларантом митну вартість у зв`язку з тим, що подані документи не місять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

щодо декларації №23UA17U8: дата платіжного доручення № 31 від 12.09.2023 передує даті інвойсу від 19.09.2023 № 4624254, платіжне доручення містить посилання лише на інвойс; згідно п.5.1 контракту № CF0657 від 27.12.2022 умови поставки будуть узгоджені в конкретних підтвердженнях замовленнях, про що в митного органу відсутня інформація;

щодо декларації № 23UA04U0: згідно митної декларації країни експорту від 26.10.2023 умови поставки FCA Austevol, у поданій митній декларації задекларовано FCA NO Нitra; сума в платіжному дорученні не відповідає сумі, вказаній у інвойсі, крім того, платіжне доручення містить посилання лише на контракт, що не дає можливості ідентифікувати з даною поставкою.

У зв`язку з вищенаведеним відповідач запропонував надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта (т. 1 а.с. 29, 170).

25.09.2023 ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» на вимогу митного органу на підтвердження митної вартості товару, визначеній в митній декларації №23UA17U8 додатково надало заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні № 19 від 19.09.2023; замовлення № 1798238 від 07.09.2023, заяву на купівлю іноземної валюти № 31 від 12.09.2023. Також у зв`язку з відсутністю інших додаткових документів, що підтверджують митну вартість, просило прийняти рішення про визначення митної вартості (т. 1 а.с. 72).

25.09.2023 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості № UА205030/2023/000169/2 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205030/2023/000563 (т. 1 а.с. 23-25).

30.10.2023 позивач на запит Волинської митниці з приводу підтвердження заявленої митної вартості товару за МД № 23UA04U0 подав заяву, у якій повідомив, що надав всі документи, інші додаткові документи у нього відсутні (т. 1 а.с. 213).

31.10.2023 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №UA205030/2023/000180/2 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205030/2023/000610 (т. 1 а.с. 164-166).

Також, 05.06.2017 між ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» (покупець) та Fish Market s.r.o., Slovakia (продавець) укладено контракт ORS-65/17, за умовами якого позивач придбав рибну продукцію, морепродукти, які відправляються декількома партями згідно інвойсів, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно п. 2 Контракту вага нетто товару, що поставляється, вид товару, кількість і сорт кожного найменування уточнюється по кожній окремій поставці та фіксується в інвойсах.

Умови поставки товару визначаються в інвойсах згідно Інкотермс-2010. Умови поставки зазначаються у інвойсах (п. 3 Контракту).

Пунктом 4 Контракту обумовлено, що ціна одиниці товару, що є предметом Контракту визначена у доларах США. Загальна вартість товару, що поставляється складає 950 000, 00 дол. США. Ціна за одиницю товару кожного найменування та сорту вказана у інвойсах. Умови оплати визначаються у кожному окремому інвойсі.

Оплата відбувається на умовах часткової передоплати та/або по факту поставки товару. Конкретні умови оплати зазначаються у інвойсі на кожну окрему поставку (п. 5 Контракту).

На підставі контракту, ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» придбало у Fish Market s.r.o. морожену ікру нерки (несортовану в стиках, в блоках, без будь-якої обробки) вартістю 207 900,00 доларів США, рибу морожену хек виду Merluccius Hubbsi, вартістю 3 775,85 доларів США, що підтверджується інвойсами № 23009 від 17.07.2023 та № 23023 від 06.10.2023 відповідно (т. 1 а.с. 90-91).

16.10.2023 з метою митного оформлення товарів, позивач подав до Волинської митниці митну декларацію №23UA7U0, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (т. 1 а.с. 81-83).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано: контракт № ORS-65/17 від 05.06.2017; інвойси від 17.07.2023 № 23009 та від 06.10.2023 № 23023; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 22 від 17.07.2023; сертифікати якості; ветеринарні сертифікати; сертифікат здоров`я; сертифікати походження; заявку № 12-1 від 13.10.2023; рахунок на оплату № 202 від 13.10.2023; довідку про транспортні витрати № 13 від 13.10.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; міжнародну товарно-транспортну накладну б/н від 14.10.2023; експортну митну декларацію № 23LTLC0100EK2D5042 від 13.10.2023 (т. 1 а.с. 85-116).

Митний орган не визнав заявлену декларантом митну вартість у зв`язку з тим, що документи, подані на підтвердження митної вартості не місять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності: є підозра, що продавець та покупець взаємопов`язані особи, оскільки згідно контракту №ORS-65/17 від 05.06.2017 продавцем товару є ОСОБА_1 , а одним із засновників ТОВ "Регіональний центр аквакультура" є також ОСОБА_1 (96% частки статутного капіталу); сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів, а також в платіжному дорученні наявне посилання лише на контракт; відправник товару, згідно митної декларації країни експорту №23LTLC0100EK2D5042 від 13.10.2023, не відповідає відправнику згідно товарно -транспортної накладної від 14.10.2023 №б/н; до митного оформлення надано заяву на купівлю іноземної валюти на суму 322 650 дол. США та вказано інвойси №23008 та №23009, до митного оформлення надано інвойси №23009, №23023 та додатково надано 23008; експортер, вказаний у сертифікаті про походження, не відповідає експортеру згідно товарно - транспортної накладної.

У зв`язку з вищенаведеним відповідач запропонував надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта (т. 1 а.с. 84).

17.10.2023 декларант на вимогу митного органу додатково надав інвойс № 23008 від 14.07.2023, фото товару № 1 від 16.10.2023, заяву на закупівлю іноземної валюти № 22 від 17.07.2022. Також у зв`язку з відсутністю інших додаткових документів, що підтверджують митну вартість, просило прийняти рішення про визначення митної вартості (т. 1 а.с. 120).

18.10.2023 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості № UA205030/2023/000173/2 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2023/000594 (т. 1 а.с. 78-80).

26.10.2021 між ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» (покупець) та Iceland Pelagic EHF, Iceland (продавець) укладено контракт № 10/26-21, за умовами якого позивач придбав рибну продукцію, морепродукти, які відправляються декількома партіями згідно інвойсів, які є невід`ємною частиною цього контракту (т. 1 а.с. 131-134).

Умови поставки товару визначаються в інвойсах згідно Інкотермс-2020 (п. 3 Контракту).

Пунктом 4 Контракту обумовлено, що ціна одиниці товару, що є предметом Контракту визначена у доларах США. Загальна вартість товару, що поставляється складає 900 000, 00 дол. США. Ціна за одиницю товару кожного найменування та сорту вказана у інвойсах. Валюта платежу долари США та Євро.

Умови оплати визначаються у кожному окремому інвойсі (п. 5 Контракту).

Відповідно до п. 8 Контракту вартість тари (упаковки) входить у вартість товару.

На підставі контракту, 11.10.2023 ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» придбало у Iceland Pelagic EHF дві партії оселедцю мороженого вартістю 28 275,00 доларів США кожна, що підтверджується інвойсами № SR030203 та SR030204 від 11.10.2023 (т. 1 а.с. 136, т. 2 а.с. 18).

30.10.2023 та 06.11.2023 з метою митного оформлення товарів, позивач подав до Волинської митниці митні декларації №23UA94U4 та №23UA18U1, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (т. 1 а.с. 128-129, т. 2 а.с. 10-11).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією №23UA94U4 позивачем подано: контракт № 10/26-21 від 26.10.2021; додаткову угоду № 1 від 30.12.2021; інвойс від 11.10.2023 № SR030203; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 38 від 12.10.2023; сертифікат якості; ветеринарний сертифікат; сертифікат походження; довідку про транспортні витрати від 25.10.2023; заявку № 25-1 від 25.10.2023; рахунок на оплату № 1212 від 25.10.2023; міжнародну товарно-транспортну накладну б/н від 25.10.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; експортну митну декларацію від 25.10.2023 (т. 1 а.с. 131-155).

До декларації №23UA18U1 декларант надав: контракт № 10/26-21 від 26.10.2021 з додатковою угодою; інвойс від 11.10.2023 № SR030204; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 38 від 12.10.2023; сертифікат якості; ветеринарний сертифікат; сертифікат походження; довідку про транспортні витрати вих. № 6 від 06.11.2023; заявку № 03-1 від 03.11.2023; рахунок на оплату № 218 від 06.11.2023; міжнародну товарно-транспортну накладну б/н від 04.11.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; експортну митру декларацію від 04.11.2023 (т. 2 а.с. 13-34).

Митний орган не визнав заявлену декларантом митну вартість у зв`язку з тим, що документи, подані на підтвердження митної вартості не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містили розбіжності: суми в платіжних дорученнях не відповідають сумі у інвойсах, а також в них наявні посилання на інші інвойси; відправники товару, згідно митних декларацій країни експорту не відповідають відправникам згідно товарно -транспортних накладних.

У зв`язку з вищенаведеним відповідач запропонував надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта (т. 1 а.с. 130, т. 2 а.с. 12).

30.10.2023 декларант на вимогу митного органу на підтвердження митної вартості товару за МД №23UA94U4 додатково надав інвойс № SR030204 від 11.10.2023, митну декларацію країни відправлення № 23LTLС0100ЕК2F0FA9 від 25.10.2023, митну декларацію оформлення аналогічного товару №23UA5U3 від 17.05.2023, а також у зв`язку з відсутністю інших додаткових документів, що підтверджують митну вартість, просив прийняти рішення про визначення митної вартості (т. 1 а.с. 159).

30.10.2023 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості № UA205030/2023/000178/2 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205030/2023/000606 (т. 1 а.с. 125-127).

06.11.2023 позивач на запит Волинської митниці з приводу підтвердження заявленої митної вартості товару за МД №23UA18U1 подав заяву, у якій повідомив, що надав всі документи, інші додаткові документи у нього відсутні (т. 2 а.с. 38).

06.11.2023 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №UA205030/2023/000189/2 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205030/2023/000631 (т. 2 а.с. 7-9).

Також, 17.06.2021 між ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» (покупець) та Trident Seafoods Corporation, USA (продавець) укладено контракт № 06/17-21, за умовами якого позивач придбав рибу, ікру морепродукти, які відправляються декількома партіями згідно інвойсів, які є невід`ємною частиною цього контракту (т. 1 а.с. 226-229).

Умови поставки товару визначаються в інвойсах згідно Інкотермс-2020. (п. 3 Контракту).

Пунктом 4 Контракту обумовлено, що ціна одиниці товару, що є предметом Контракту визначена у доларах США. Загальна вартість товару, що поставляється складає 900 000, 00 дол. США. Ціна за одиницю товару кожного найменування та сорту вказана у інвойсах. Валюта платежу долар США.

Умови оплати визначаються у кожному окремому інвойсі (п. 5 Контракту).

Відповідно до п. 8 Контракту вартість тари (упаковки) входить у вартість товару.

На підставі контракту, ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» придбало у Trident Seafoods Corporation, USA партію ікри нерки мороженої (сорт 1, в ястиках, в блоках, без будь-якої обробки), ікри нерки мороженої (сорт 2, в стиках, в блоках, без будь-якої обробки), ікри нерки мороженої (сорт В, в ястиках, в блоках, без будь-якої обробки) вартістю 267 918,33 доларів США, що підтверджується інвойсом № 10185856 від 16.08.2023 (т. 1 а.с. 232).

01.11.2023 з метою митного оформлення товарів, позивач подав до Волинської митниці митну декларацію №23UA84U4, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (т. 1 а.с. 222-224).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано: контракт № 06/17-21 від 17.06.2021 з додатковими угодами до нього; інвойс від 30.10.2023 № 10185856; проформу інвойсу від 07.07.2023 № 10185856; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 20 від 07.07.2023; сертифікат якості; ветеринарні сертифікати; сертифікат походження; довідку про транспортні витрати вих. № 30 від 30.10.2023; заявку № 27-1 від 27.10.2023; рахунок на оплату № 215 від 30.10.2023; транспортний документ № 10185856 від 30.10.2023; міжнародну товарно-транспортну накладну б/н від 30.10.2023; договір перевезення № 29 від 29.01.2020; договір експедирування № 12/2 від 12.01.2022; заявку на купівлю іноземної валюти від 07.07.2023 № 20; експортну митну декларацію від 30.10.2023 (т. 1 а.с. 226-250, т. 2 а.с. 1).

Митний орган не визнав заявлену декларантом митну вартість у зв`язку з тим, що документи, подані на підтвердження митної вартості не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності: відправник товару, згідно митної декларації країни експорту від 30.10.2023, не відповідає відправнику згідно товарно-транспортної накладної від 30.10.2023; підпис продавця у інвойсі не відповідає підпису продавця згідно контракту; умови поставки згідно поданої митної декларації не відповідають умовам поставки, зазначеним у інвойсі.

У зв`язку з вищенаведеним відповідач запропонував надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта (т. 1 а.с. 225).

01.11.2023 позивач на запит Волинської митниці подав заяву, в якій повідомив, що надав всі документи на підтвердження митної вартості товару, інші додаткові документи у нього відсутні (т. 2 а.с. 2).

01.11.2023 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №UA205030/2023/000181/2 та складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА205030/2023/000614 (т. 1 а.с. 219-221).

У зв`язку з прийняттям Волинською митницею рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови, ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" оформлено та випущено у вільний обіг товари відповідно до положень ч. 7 ст. 55 МК України за новими митними деклараціями зі сплатою гарантій відповідно до ст. 55 МК України (т. 1 а.с. 75-77, 123-124, 161-163, 216-218, т. 2 а.с. 5-6, 35-36).

Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості та картками відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про коригування митної вартості та картки відмови прийняті відповідачем необґрунтовано, а тому є протиправними.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.

Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною договорів) з урахуванням інвойсів.

Позивачем до митного оформлення подані митні декларації та документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну, зокрема, контракти, інвойси, сертифікати, платіжні доручення, коносаменти, міжнародні автотранспортні накладні.

За наслідками перевірки документів, митним органом встановлено розбіжності у числових складових наданих документів, у зв`язку з чим витребувано у декларанта додаткові документи з метою перевірки наявності згідно статті 54 Митного кодексу України.

Позивач на виконання вимог митниці надав додаткові документи на підтвердження митної вартості товару.

Відповідачем за результатами розгляду митних декларацій та документів прийняті рішення про коригування митної вартості товарів: №UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023; №UА205030/2023/000173/2 від 18.10.2023; №UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023; №UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023; №UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023; №UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023.

У графі 33 рішення № UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023 в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено:

- дата платіжного доручення № 31 від 12.09.2023 передує даті інвойсу від 19.09.2023 № 4624254, до того ж платіжне доручення містить посилання лише на інвойс;

- згідно п.5.1 контракту № CF0657 від 27.12.2022 умови поставки будуть узгоджені в конкретних підтвердженнях замовленнях, про що в митного органу відсутня інформація;

у графі 33 рішення №UА205030/2023/000173/2 від 18.10.2023:

- є підозра, що продавець та покупець взаємопов`язані особи, оскільки згідно контракту №ORS-65/17 від 05.06.2017 продавцем товару є ОСОБА_1 , а одним із засновників ТОВ "Регіональний центр аквакультура" є також ОСОБА_1 (96% частки статутного капіталу);

- сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів, а також в платіжному дорученні наявне посилання лише на контракт; відправник товару, згідно митної декларації країни експорту №23LTLC0100EK2D5042 від 13.10.2023, не відповідає відправнику згідно товарно -транспортної накладної від 14.10.2023 №б/н;

- до митного оформлення надано заяву на купівлю іноземної валюти на суму 322 650 дол. США та вказано інвойси №23008 та №23009, до митного оформлення надано інвойси №23009, №23023 та додатково надано 23008;

- експортер, вказаний у сертифікаті про походження, не відповідає експортеру згідно товарно - транспортної накладної;

у графі 33 рішень №UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023 та №UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023:

- сума в платіжному дорученні не відповідає сумі у інвойсі, а також в ньому наявне посилання на інший інвойс;

- відправники товару, згідно митних декларацій країни експорту від 25.10.2023 та від 04.11.2023 не відповідають відправнику згідно товарно -транспортних накладних від 20.10.2023 та від 04.11.2023 відповідно;

у графі 33 рішення №UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023:

- згідно митної декларації країни експорту від 26.10.2023 умови поставки FCA Austevol, у поданій митній декларації задекларовано FCA NO Нitra;

- сума в платіжному дорученні не відповідає сумі, вказаній у інвойсі, крім того, платіжне доручення містить посилання лише на контракт, що не дає можливості ідентифікувати з даною поставкою;

у графі 33 рішення №UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023:

- відправник товару, згідно митної декларації країни експорту від 30.10.2023 не відповідає відправнику згідно товарно -транспортної накладної від 30.10.2023;

- підпис продавця у інвойсі не відповідає підпису продавця згідно контракту;

- умови поставки згідно поданої митної декларації не відповідають умовам поставки, зазначеним у інвойсі.

Джерелом інформації по товарам слугувала цінова інформація, що наявна в ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін:

для рішення № UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023: товар 1 МД № UA209170/22/38353 від 31.05.2022; товар 2 - МД № UA100130/22/284111 від 04.10.2022, розрахунок митної вартості складає: тов. №1: - 9,3 доларів США/кг; тов. № 2: 1,21 доларів США/кг. Коригування митної вартості здійснено за резервним методом у відповідності до ст. 64 МК України;

для рішення №UА205030/2023/000173/2 від 18.10.2023: товар 1 МД № UA100130/23/703900 від 26.07.2023; товар 2 - МД № UA205050/23/22880 від 24.03.2023, розрахунок митної вартості складає: тов. №1: - 25,19 доларів США/кг; тов. № 2: 2,51 доларів США/кг. Коригування митної вартості здійснено за резервним методом у відповідності до ст. 64 МК України;

для рішень №UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023 та №UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023 - МД №UА101020/23/18 від 02.01.2023, де розрахунок митної вартості складає: тов. №1: - 1,75 доларів США/кг. Коригування митної вартості здійснено за резервним методом у відповідності до ст. 64 МК України;

для рішення №UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023: товар 1 МД № UA205140/23/73975 від 14.09.2023; товар 2 - МД № UA100130/22/284111 від 04.10.2022, розрахунок митної вартості складає: тов. №1: - 8,72 доларів США/кг; тов. № 2: 1,21 доларів США/кг. Коригування митної вартості здійснено за резервним методом у відповідності до ст. 64 МК України;

для рішення №UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023: товар 1 МД № UA100130/23/703450 від 04.07.2023; товар 2 - МД № UA100130/23/703900 від 26.07.2023, розрахунок митної вартості складає: тов. №1: - 28,27 доларів США/кг; тов. № 2: 25,19 доларів США/кг. Коригування митної вартості здійснено за резервним методом у відповідності до ст. 64 МК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про те, що надані позивачем документи містили відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Щодо рішення № UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023.

Як в суді першої інстанції, так в апеляційній скарзі відповідач зазначав про невідповідність дати платіжного доручення № 31 від 12.09.2023 даті інвойсу від 19.09.2023 № 4624254, а саме датування його в часі раніше. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.1 Контракту № CF0657 від 27.12.2022, товар поставляється на умовах повної передплати, що також зазначено у інвойсах.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що проведення передплати до складання інвойсу не є розбіжністю та достатньою підставою для сумніву у митній вартості, оскільки саме такий порядок проведення розрахунків передбачений контрактом та продубльований в інвойсах.

Натомість, відповідач ні в суді першої, ні апеляційної інстанції не довів, що відповідні обставини мали вплив на правильність обчислення митної вартості, що є обов`язковою умовою для виникнення обґрунтованого сумніву.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18 констатовано, що сам по собі факт здійснення оплати товару раніше за оформлення інвойсу не є обґрунтованим сумнівом у задекларованій митній вартості.

Доводи апелянта щодо не надання до митного органу підтвердження замовлення на виконання умов п.5.1 контракту № CF0657 від 27.12.2022 спростовується матеріалами справи, а саме підтвердженням замовлення (order confirmation) № 1798238 від 07.09.2023 за контрактом № CF0657 подано до митного оформлення, що підтверджується графою 44 митної декларації № 23UA04U8 від 31.10.2023.

Щодо рішення № UA 205030/2023/000173/2 від 18.10.2023.

Як встановлено судом першої інстанції продавець та покупець за контрактом №ORS-65/17 від 05.06.2017 є ОСОБА_1 , який є одним із засновників ТОВ " РЦ Аквакультура" .

Доводи апеляційної скарги, що покупець та продавець за контрактом №ORS-65/17 від 05.06.2017 є взаємопов`язаними особами колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт взаємозв`язку продавця та покупця, за відсутності впливу такого зв`язку на правильність визначення митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Відповідач ні під час митного оформлення, ні під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції не навів жодного аргументу, який би доводив вплив взаємозв`язку на визначення митної вартості.

Натомість, обов`язок доведення впливу взаємозв`язку на обчислення митної вартості покладається саме на митний орган, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 по справі № 826/5562/16.

Щодо доводів скаржника про розбіжності у відправнику товару, зазначеного у митній декларації країни експорту від 13.10.2023 та у товарно-транспортній накладній від 14.10.2023.

Як вказував позивач в суді першої та апеляційної інстанції, а відповідач не спростував, у зв`язку з тимчасовою неможливістю обслуговування суден, спричинених військовою агресією РФ проти України та введенням у зв`язку з цим урядом України 3-го рівня охорони портових засобів та суден в акваторії Чорного та Азовського морів, ТОВ «РЦ Аквакультура» було вимушено купувати товари та відправляти їх морським шляхом в Клайпеду, Литва, де розташовані митно-ліцензійні склади (МЛС) - складські приміщення для зберігання вантажів, що знаходяться під митним контролем, де зберігаються товари, що ще не пройшли митне оформлення, або які планується реекспортувати.

Після надходження товарів морським транспортом до м. Клайпеда, Литва, останні перевантажуються на автомобільний транспорт, яким вже доставляють до України.

У зв`язку з цим, між ТОВ «Регіональний центр Аквакультура» (Диспонент) та ЗАО «Нордникс» (Керуючий складом) уклали договір зберігання на митному складі від 06.01.2022 № SMS - 22/02.

Надані до митного оформлення експортні митні декларації є реекспортними складськими деклараціями, в графі 2 яких зазначено склад зберігання, з якого були відправлені товари. Для здійснення транзиту вантажу, потрібно оформити його реекспорт, тому вантажовідправником є склад, де зберігається товар, який надійшов з Ісландії і має статус транзитного вантажу.

Водночас митний орган не вказує на наявність будь - яких неточностей чи сумнівів у вищенаведених документах.

Доводи апелянта про невідповідність сум у платіжному дорученні сумам інвойсів колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

За митною декларацією № 23UA97U0, митна вартість по якій була скоригована згідно рішення № UA205030/2023/000173/2 від 18.10.2023, на митну територію України ввезено 2 товари: 1) Ікра нерки морожена згідно інвойсу № 23009 від 17.07.2023 на суму 207 900,00 доларів США; 2) Риба морожена - хек виду Merluccius Hubbsi згідно інвойсу № 23023 від 06.10.2023 на суму 3 775.85 доларів США. Таким чином, загальна вартість товарів згідно інвойсів становить 211 675,85 доларів США.

Платіжне доручення № 22 від 17.07.2023, згідно якого сплачено вартість товарів за трьома інвойсами № 23009 від 17.07.2023, №23008 від 14.07.2023 та № 23023 від 06.10.2023 підтверджує банківський переказ у розмірі 322 650,00 доларів США.

В письмових поясненнях представник позивача зазначав, що причиною відмінності у вартості товару згідно інвойсів та банківському платіжному документі є те, що згідно платіжного доручення № 22 від 17.07.2023 сплачена вартість товарів за двома вказаними інвойсами, а також за інвойсом № 23008 від 14.07.2023 на суму 114 750,00 доларів США, який розмитнювався за іншою митною декларацією.

Загальна вартість товарів згідно вказаних інвойсів відповідає сумі платежу, зазначеному у платіжному дорученні № 22 від 17.07.2023, тому розбіжності в цій частині відсутні.

При цьому, інвойс № 23008 від 14.07.2023, який не входив до спірного випадку митного оформлення, але вартість якого була сплачена згідно платіжного доручення № 22 від 17.07.2023, подавався до митного оформлення, що підтверджується графою 44 МД та листами позивача від 16.10.2023 та від 17.10.2023, якими направлялись додаткові документи до митного оформлення.

Доводи скаржника про відсутність у деяких платіжних дорученнях посилань на інвойси, а у деяких на контракт колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ні чинним законодавством, ні умовами контрактів не передбачено обов`язку зазначити конкретний інвойс, за яким здійснюється розрахунок чи контракт.

Колегія суддів зазначає, що платіжні доручення містять реквізити, за якими можливо ідентифікувати платежі в рахунок вартості ввезених товарів, що є достатнім для підтвердження митної вартості.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11.04.2022 по справі № 1.380.2019.006980.

Щодо рішень №UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023 та №UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023.

Підставою їх прийняття слугувала незгода митного органу щодо митної вартості одного і того самого товару, придбаного позивачем в межах одного контракту , і оплаченого згідно одного платіжного доручення, проте достав ленного двома поставками.

Щодо доводів апелянта про невідповідність суми в платіжному дорученні №38 від 12.10.2023 сумі у інвойсі, посилання у ньому на інший інвойс, колегія суддів зазначає, що дійсно в платіжному дорученні №38 від 12.10.2023 міститься посилання на два інвойси - № SR030203 і № SR030204, сума в платіжному дорученні 56 550 долари США.

Так, інвойс № SR030203 на суму 28 275 доларів США заявлений до митного оформлення разом з декларацією № 23UA94U4, інвойс № SR030204 на суму 28 275 доларів США - разом з декларацією №23UА18U1.

Як вказував позивач, інвойси №SR030203 та №SR030204 додатково подані до митного оформлення з відповідними митними деклараціями під номером документа 9000, що зазначено у графах 44 відповідних митних декларацій, для пояснення причин розбіжності між сумою в платіжному дорученні і сумі в інвойсі, поданому до митного оформлення.

Таким чином, оплата партії товару на загальну суму 56 550 доларів США, яка включала в себе товари за двома інвойсами - №SR030203 та №SR030204, по 28 275 долари США кожний (всього за двома інвойсами 56 550 долари США) здійснена згідно платіжного доручення №38 від 12.10.2023.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оплата товару за двома інвойсами одним платіжним дорученням не суперечить чинному законодавству. Крім того, обидва інвойси подані до митного оформлення, отже у митного органу не було перешкод для того, щоб упевнитись у відповідності розміру загальної суми в платіжному дорученні сумарній вартості товару за двома інвойсами.

Щодо рішення №UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023.

Скаржник зазначає про розбіжності в умовах поставки товару, зазначених у митній декларації країни експорту від 26.10.2023 (FCA Austevoll) та МД, поданій на митне оформлення (FCA NO Нitra).

Колегія суддів зазначає, що товар, який оформлювався за МД № 23UA04U0, поставлявся на підставі інвойсу від 26.10.2023 в якому умови поставки - FCA Austevoll , за контрактом № СF0657 від 27.12.022 .

Вказане відповідає іншим документам, зокрема СМР міжнародній автотранспортній накладній від 26.10.2023, рахунку на оплату № 210 від 24.10.2023 року, довідці про транспортні витрати № 24 від 24.10.2023, експортній декларації від 26.10.2023, заявці на транспортування товару № 24 від 24.10.2023, сертифікату якості.

Аналогічні відомості відображено у підтвердженні замовлення від 18.10.2023 та від 02.10.2023, в якому умови поставки зазначені FCA Storebo (Storebo - адміністративний центр муніципалітету Austevoll, Норвегія).

Отже, усі подані до митного оформлення документи підтверджують правильність умов поставки FCA Austevoll.

Водночас, як вказував позивач зазначення у митній декларації умов поставки FCA NO Нitra відбулося внаслідок технічної помилки, оскільки FCA NO Нitra є умовами поставки з цим же контрагентом по іншій митній декларації.

Щодо посилання митниці на невідповідність суми в інвойсі № 4628290 від 26.10.2023 та платіжному дорученні № 33 від 05.10.2023.

Судом встановлено, що згідно інвойсу № 4628290 від 26.10.2023, вартість товару становить 55 973,98 доларів США. Проте, товар сплачено згідно платіжного доручення № 33 від 05.10.2023 на суму 58 436,58 доларів США.

Так, за умовами контрактів поставка здійснюється у наступному порядку: узгодження асортименту та обсягу товару за конкретною поставкою; сплата вартості товару покупцем; оформлення товарних документів та відправка.

Відповідно до п. 4.1. Договору № CF0657 від 27.12.2022 обсяги товару, які будуть поставлені за цим договором, а також ціни на товар узгоджуються Сторонами шляхом підтвердження замовлення. Сторони усвідомлюють, що кількість фактично поставлених морепродуктів (а, отже, також чиста сума, що підлягає сплаті за продукти) з практичних міркувань зазвичай може дещо інакше вказуватись у підтвердженні замовлення та в згодом виставленому рахунку-фактурі. Точна кількість, доставлена Продавцем Покупцю, та сума, яку Покупець повинен сплатити, вказується у рахунку-фактурі, адресованому Покупцеві.

Вказаний пункт обумовлений тим, що предметом Договору є свіжі і морожені морепродукти.

Як зазначив позивач, продавець не може заздалегідь і точно спрогнозувати обсяг вилову морепродуктів, який залежить від природних і погодних умов.

Відповідно до підтвердження замовлення № 1802777 від 02.10.2023, поставці підлягав товар: 1) Frz. Trout h/on gutted sup 5-6 у кількості 283 од. вагою 5 964,01 кг, вартістю 45 922,88 доларів США; 2) Frz/ trout backbones v20c у кількості 650 од. вагою 13 172,32 кг, вартістю 12 513,70 доларів США, а всього на суму 58 436,58 доларів США.

Таким чином, Сторони узгодили в підтвердженні замовлення № 1802777 від 02.10.2023 поставку товару загальною вагою 19 136,33 кг на суму 58 436,58 доларів США.

Відповідна сума у 58 436,58 доларів США сплачена згідно платіжного доручення № 33 від 05.10.2023.

Згідно інвойсу № 4628290 від 26.10.2023 відправлено товар: 1) Frz. Trout h/on gutted sup 5-6 у кількості 229 од., вагою в 4820.88 кг., загальною вартістю 37 120,78 доларів США; 2) Frz/ trout backbones v20c у кількості 650 од., вагою в 13 172,32 кг., вартістю 12 513,70 доларів США.

Продавець за контрактом № 1802777 від 02.10.2023 з об`єктивних причин, з врахуванням пункту 4.1. Договору №CF0657 від 27.12.2022 і специфіки товару, що поставляється, не зміг забезпечити поставку товару Frz. Trout h/on gutted sup 5-6 в повному обсязі, внаслідок чого вартість товару згідно інвойсу знизилась пропорційно недопоставленому товару до 49 634,48 доларів США.

При цьому, до вказаного інвойсу додане додаткове замовлення покупця (товар FAS Greenland halibut line j-cut A v25block 3-5 MSC), оформлене підтвердженням замовлення № 1805966 від 18.10.2023 на суму 6 339,50 доларів США, які разом і складають ціну товару за цією поставкою у розмірі 55 973,98 доларів США, яка і була заявлена до митного оформлення.

Щодо рішення №UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023.

Доводи митного органу, що підпис продавця у інвойсі не відповідає підпису продавця згідно контракту колегія суддів вважає припущеннями , які не підтверджені належними доказами у справі.

Доводи скаржника про невідповідність умов поставки згідно поданої митної декларації та інвойсу, що стало підставою для прийняття вищенаведеного рішення колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до інвойсу №306543 від 16.08.2023, умови поставки - CIF (Cost, insurance, freight), які зазначені в графі «Terms» (Умови). В графі «Ship to» (доставка морським транспортом до) зазначено м. Клайпеда, Литва.

В митній декларації № 23UA84U4 від 01.11.2023 року в графі 20 «Умови поставки» зазначено CIF Klaipeda.

Отже, у поданих документах відсутні розбіжності у умовах поставки.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає вірними висновки суду першої інстанції, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Довід відповідача про те, що при виконанні митних формальностей за спірною митними деклараціями спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає таким, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку колегія суддів не знаходить.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірні рішення про коригування митної вартості не містять обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Відповідач обмежився лише посиланням на номери та дати митних декларацій, які були взяті за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначив митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Митниця не надала доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості.

Контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Як наслідок, підлягають скасуванню і спірні картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті відповідачем на підставі рішень про коригування митної вартості.

Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність стягнутої судом першої інстанції суми витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 24.10.2023 № 24/10-23, розрахунки суми вартості послуг № 1 та № 2 за договором, акт прийому-передачі від 08.11.2023, платіжну інструкцію від 30.10.2023.

Судом встановлено, що представництво інтересів ТОВ "Регіональний центр Аквакультура", здійснювалося Адвокатським об`єднанням «Паркулаб і партнери» на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 24.10.2023 № 24/10-23.

Розділом 1 Договору передбачено, що його предметом є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, позовної заяви, процесуальних документів і участь в провадженні в суді першої і другої інстанції справи за позовом ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів, а також карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнятих до вказаних рішень про коригування митної вартості.

Зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюється в розрахунку суми вартості послуг, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору професійна правнича допомога адвоката, представництво в суді та інші види професійної правничої допомоги, які надаються відповідно до Договору оплачуються клієнтом відповідно до розрахунків суми вартості послуг, які є невід`ємними частинами цього Договору, встановлюють обсяг і вартість послуг, що надаються. Встановлюється порядок обчислення гонорару виконавця фіксований розмір або погодинна оплата (т. 2 а.с. 40-42).

Розрахунком суми вартості послуг № 1 за договором узгоджено, що виконавцем здійснюється надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, позовної заяви, процесуальних документів і участь в провадженні в судах першої і другої інстанції справи за позовом ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UА205030/2023/000169/2 від 25.09.2023; №UА205030/2023/000173/2 від 18.10.2023, а також карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнятих до вказаних рішень про коригування митної вартості. Встановлюється порядок обчислення гонорару виконавця - фіксований розмір, сума гонорару - 40 000,00 грн (т. 2 а.с. 43-44).

Розрахунком суми вартості послуг № 2 за договором узгоджено, що виконавцем здійснюється надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, позовної заяви, процесуальних документів і участь в провадженні в судах першої і другої інстанції справи за позовом ТОВ "Регіональний центр Аквакультура" до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UА205030/2023/000178/2 від 30.10.2023; №UА205030/2023/000180/2 від 31.10.2023, №UА205030/2023/000181/2 від 01.11.2023; №UА205030/2023/000189/2 від 06.11.2023, а також карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнятих до вказаних рішень про коригування митної вартості. Встановлюється порядок обчислення гонорару виконавця - фіксований розмір, сума гонорару - 40 000,00 грн (т. 2 а.с. 45-46).

Адвокатом в межах договору надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви (включає в себе первинний аналіз матеріалів справи; аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки позовної заяви; підготовка тексту позовної заяви; збір доказів, підготовка додатків до позовної заяви (в двох екземплярах), підпис та подача позовної заяви в суд, усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, документальне оформлення наданих послуг) вартістю 80 000,00 грн, що підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт від 08.11.2023 (т. 1 а.с. 47-48).

Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 80 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.10.2023.

Так, позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 80 000,00 грн, проте судом першої інстанції заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 30 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, вказував, що мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим вважав, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, враховуючи складність справи, її розгляд у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, наявність подібних справ, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що складання і оформлення процесуальних документів є однією складовою надання правової допомоги, підготовка даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Водночас, судом першої інстанції враховані вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зменшено розмір витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до відшкодування.

Доводи скаржника про відсутність відомостей у документах на підтвердження наданих адвокатом послуг з правової допомоги щодо часу, витраченого на їх виконання, колегія суддів відхиляє, оскільки від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів кількості часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Посилання скаржника на те, що Волинська митниця є державною установою та фінансується з Державного бюджету України, не можуть бути підставою для надання будь-яких привілей стороні у справі лише з огляду на те, що вона є державним органом та не є обставиною, що звільняє відповідача від відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Інших обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції в розмірі 40 000,00 грн.

Судом встановлено, що правова допомога ТОВ "Регіональний центр Аквакультура", в суді апеляційної інстанції надавалась Адвокатським об`єднанням «Паркулаб і партнери» на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 24.10.2023 № 24/10-23 з урахуванням розрахунків № 1 та № 2 до нього.

Так, АО «Паркулаб і партнери» в межах договору надано позивачу послуги з участі в провадженні в суді другої інстанції, що включало в себе аналіз рішення суду, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, підготовку і участь у судових засіданнях (за необхідності), усні і письмові консультації, складання процесуальних документів (клопотань, заяв тощо) вартістю 40 000,00 грн, що підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт від 04.03.2024.

Зазначені кошти сплачено позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією від 05.03.2024.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.

Відповідач, на виконання вимог процесуального законодавства, подав до суду апеляційної інстанції заперечення на клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, в якому вказував, що заявлена сума витрат на правничу професійну допомогу є неспіврозмірною з реальними затратами часу та складністю справи.

Колегія суддів враховує, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною справі.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження понесених витрат, колегія суддів зазначає, що фактично адвокатом надані послуги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

В свою чергу, відзив на апеляційну скаргу фактично дублює зміст позовної заяви, складається з викладу обставин справи, норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також посилань на висновки Верховного Суду, тобто його підготовка не потребувала багато часу, тому розмір, заявлений позивачем до відшкодування за надання такої послуги 40 000,00 грн, є явно завищеним та неспівмірним з реальними затратами часу.

Суд, зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи і нормативно-правової бази.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що обґрунтованою сумою оплати за написання відзиву є половина суми, стягнутої судом першої інстанції на правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною справі.

Ураховуючи викладене, заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони, надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 по справі № 520/32009/23 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (, вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, волинська обл., 44350) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональний центр Аквакультура" (6, вул. Велика Панасівська, 205, м. Харків, 61040) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк