Справа № 420/8940/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8940/24
УХВАЛА
09 квітня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Василяка Д.К., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі Довідки № с/306 від 10.01.2023 року.
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії, після її перерахунку з 01.01.2018 року, з 1 січня по 31 грудня 2018 року з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії та з 1 січня по 31 грудня 2019 року з урахуванням лише 75% суми підвищення пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року на підставі Довідки № с/306 від 10.01.2023 року та здійснити виплату донарахованих сум.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити виплату нарахованої ОСОБА_1 пенсії з 1 січня 2018 року та з 1 січня 2019 року з урахуванням 100% суми її підвищення.
До суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків із заявою про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої позивач зазначив, що посилаючись на зміну сталої судової правники щодо застосування строків звернення до суду, принцип презумпції належного урядування вказує, що позивач не мав підстав сумніватись, що перерахунок його пенсії проведено у відповідності до законодавства. Також представник позивача зазначає, що про порушення відповідачем його прав дізнався з листа відповідача від 16.02.2024 року. Крім того, представник вказує на введення в Україні воєнного стану.
Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду.
Строк звернення до суду у спорах з приводу пенсійного забезпечення громадян згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020р. по справі №510/1286/16-а було сформульовано правовий висновок з приводу виключної правової проблеми - "4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ); статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?".
У силу правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020р. по справі №510/1286/16-а "Згідно зі статтею 87 Закону № 1788-ХІІ нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно з частиною третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Відповідно до статті 55 цього Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.".
Суд не вбачає підстав для непоширення цього висновку на спірні правовідносини.
Разом із тим, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Отже, за правовою природою, суттю та призначенням владні управлінські волевиявлення суб`єкта владних повноважень - територіального органу системи ПФУ з приводу перерахунку чи підвищення пенсії, призначеної у порядку Закону України від 09.04.1992р. № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підпадають під дію ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ виключно відносно випадку видачі/невидачі довідки про підвищене грошове забезпечення та відносно випадку перерахунку/відмови у перерахунку пенсії за довідкою про підвищене поточне грошове забезпечення.
Натомість, управлінські волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу: зміни відсоткового значення пенсії стосовно грошового забезпечення згідно з ст.13 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ; виплати підвищення до пенсії у розмірі 50% підвищення з 01.01.2018р. та у розмірі 75% підвищення з 01.01.2019р. згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103; підвищення пенсії за рахунок щомісячної доплати до пенсії згідно з постановою КМУ від 14.07.2021р. №713; підвищення пенсії за рахунок індексації згідно з постановою КМУ 16.02.2022р. №118; підвищення пенсії за рахунок індексації згідно з постановою КМУ від 24.02.2023р. №168 не підпадають під дію ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ, позаяк вчиняються безпосередньо на підставі норми відповідного акту права (закону або постанови КМУ) та безвідносно до довідки про підвищене поточне грошове забезпечення, а виключно на підставі наявних у пенсійній справі громадянина документів.
Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.
Докази існування цих обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.
Окрім того, і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. по справі №300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість Позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться Позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними КАС України.
Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і у силу ч.2 ст.19 Конституції України не має повноважень діяти у будь-який інший спосіб, у тому числі витребовувати докази з власної ініціативи або відкладати вирішення даного питання на подальше з метою пересвідчення в обізнаності позивача як учасника суспільних відносин із станом власних прав (інтересів) та обов`язків.
Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.
Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.
Також суд зважає, що за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23 «Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу виплати 50% підвищення до пенсії згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 тривали у часі у період 01.01.2018р.-31.12.2018р.
Спірні правовідносини з приводу виплати 75% підвищення до пенсії згідно з п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 тривали у часі у період 01.01.2019р.-31.12.2019р.
У межах даної справи позивач прагне до отримання 100% підвищення до пенсії за ці періоди.
За матеріалами справи суд доходить до переконання про те, що протягом усього указаного період 01.01.2018р.-31.12.2019р. позивач не міг бути необізнаним про призначення, обчислення, нарахування та виплату суб`єктом владних повноважень лише 50% та 75% підвищення до пенсії з 01.01.2018р. (обчисленої станом на 01.03.2018р.), оскільки саме такий порядок реалізації владної управлінської функції був викладений в офіційно оприлюдненому акті права - п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103.
Суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не нараховував та не проводив за обліком операцій обчислення на користь заявника 100% підвищення до пенсії з 01.01.2018р., а тому за цими епізодами відсутня подія нарахування пенсії в частині підвищення до пенсії понад 50% за період 01.01.2018р.-31.12.2018р. та понад 75% за період 01.01.2019р.-31.12.2019р.
Отже, у даному конкретному випадку заявнику об`єктивно не могло бути невідомо про факт вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу виплати лише 50% підвищення до пенсії за період 01.01.2018р.-31.12.2018р., та з приводу виплати лише 75% підвищення до пенсії за період 01.01.2019р.-31.12.2019р. замість 100% підвищення до пенсії.
Натомість, із вимогою про виплату за період 01.01.2018р у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. позивач звернувся до суду лише у березні 2024 року, тобто істотно пропустивши шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами.
У поданій заяві позивач не повідомив суду жодної обставини, існування якої об`єктивно перешкоджало зверненню до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії за рахунок виплати з 01.01.2018 року 50%, а з 01.01.2019 року 75% суми підвищення пенсії та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням 100% суми підвищення пенсії з дотриманням строку відповідно до ч.2 ст.122 КАС України.
Щодо введення військового стану, суд зазначає, що згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).
Суд акцентує, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Ураховуючи те, що перебіг процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.
Проте, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом не підтверджують об`єктивну неможливість чи ускладнення для позивача звернутись до суду вчасно, а тому не можуть бути визнані поважними.
Також суд зазначає, що відповідно до статті 12-2 Закону України Про правий режим воєнного стану в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Частинами першою та другою цього ж Закону визначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Отже, навіть в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена.
Таким чином, лише посилання позивача на введення на території України воєнного стану не є безумовною підставою для продовження строку звернення до суду, за умови роботи (функціонування) судів, та без надання доказів того, яким чином введення воєнного стану впливає на можливість вчинення процесуальних дій.
Отже, суд зазначає, що даний позов поданий поза межами строку звернення до суду, доводи заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду не можуть бути визнані судом переконливими (бо спростовуються офіційним оприлюдненням п.2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103), а належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду заявник не подав, що є порушенням ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до п.1, 9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві: якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем до суду надано позовну заяву з порушення встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду, а підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, визнані неповажними, суддя дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу.
Керуючись ст.ст.169, 241, 248, 294-295 КАС України, суддя, -
Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві, роз`яснивши, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали разом з позовною заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.К.Василяка