Справа № 620/8495/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8495/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила:

- визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України з Полтавській області щодо прийнятого рішення № 5455 від 13.04.2023 у відмові про призначення пенсії за віком відповідно поданої заяви від 10.04.2023;

- зобов`язати Головне управління призначити пенсію за віком при наявності страхового стажу 42 р. 02 м. 19 д. відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.03.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії Головного управління Пенсійного фонду України з Полтавській області щодо прийняття рішення №5455 від 13.04.2023 у відмови їй у призначенні пенсії за віком відповідно до поданої заяви від 10.04.2023, є протиправними та порушують її права і соціальні гарантії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задоволено.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодної заяви про призначення їй пенсії за віком, окрім заяви від 15.05.2023, вона не писала, втім, органи пенсійного фонду не зарахували їй 42 роки 02 місяці 19 днів страхового стажу при набутті права на пенсію за віком, що свідчить про протиправність дій.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та з 15.05.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

У той же час, 16.03.2023 позивачем подано заяву про зміну страхового стажу, за якою зараховано раніше не зарахований період страхового стажу, з урахуванням додатково поданих документів.

Надалі, 10.04.2023 позивачем подано заяву про перехід на інший вид пенсії (за віком), яку за принципом екстериторіальності опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, та за наслідками розгляду вказаної заяви рішенням №5455 від 13.04.2023 відмовлено у переході у зв`язку з недоцільністю.

15 травня 2023 року позивачем повторно подано заяву про перехід на інший вид пенсії.

На підставі поданої заяви здійснено переведення позивача з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Не погоджуючись з такими діями пенсійного фонду щодо прийняття рішення №5455 від 13.04.2023 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у період призначення пенсії по інвалідності, до страхового стажу окрім наявного страхового стажу враховувався додатковий стаж, а відтак страховий стаж складав 37 років 2 місяці 27 днів, втім будь-яких доказів заявленої позивачем тривалості страхового стажу у розмірі 42 років 02 місяців 19 днів матеріали адміністративного позову не містять, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 вказаного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина третя статті 45 Закону № 1058-IV).

З матеріалів справи вбачається, 16.03.2023 позивачем подано заяву про зміну страхового стажу, за якою зараховано раніше не зарахований період страхового стажу, з урахуванням додатково поданих документів.

Надалі, 10.04.2023 позивачем подано заяву про перехід на інший вид пенсії (за віком), яку за принципом екстериторіальності опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, та за наслідками розгляду вказаної заяви рішенням №5455 від 13.04.2023 відмовлено у переході у зв`язку з недоцільністю.

15 травня 2023 року позивачем повторно подано заяву про перехід на інший вид пенсії.

На підставі поданої заяви здійснено переведення позивача з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

З огляду на вказане вбачається, що оскільки на даний час позивач вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV тому позовні вимоги про призначення знову пенсії за віком є безпідставними.

При цьому, слід відмітити, що позивач оперує поняттям «призначення» замість «переведення», хоча матеріали справи свідчать, що пенсія по Закону № 1058-IV позивачу вже призначена, і її неможливо призначити повторно у межах одного закону, а лише - здійснити переведення на інший вид пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, після попереднього перерахунку (здійсненого за її заявою від 16.03.2023) пенсії по інвалідності, не набула 24 місяці страхового стажу, відтак середня заробітна плата, визначена частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV при переході на інший вид пенсії, не застосовується.

Оскільки заява позивача від 16.03.2023 про зміну страхового стажу не є заявою про перехід на інший вид пенсії, правові підстави для задоволення вказаних позовних - відсутні.

Щодо вимог призначити пенсію за віком при наявності страхового стажу 42 роки 02 місяці 19 днів, слід звернути увагу на наступне.

Як свідчать матеріали справи, страховий стаж ОСОБА_1 на даний час складає 30 років 2 місяці.

При цьому, абз. 2 частини першої ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, крім наявного страхового стажу, зараховується також на пільгових підставах відповідний період з дня встановлення інвалідності до досягнення страхованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 вказаного Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

На підставі наведеного, у період призначення пенсії по інвалідності, до страхового стажу окрім наявного страхового стажу враховувався додатковий стаж, тому страховий стаж ОСОБА_1 склав 37 років 2 місяці 27 днів.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження тривалості страхового стажу саме у розмірі 42 роки 02 місяці 19 днів матеріали адміністративного позову не містять.

До того ж, позивач не просить зарахувати які-небудь інші періоди до її страхового стажу.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук