Справа № 480/12614/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся через свого представника до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачу з 01.05.2022 була призначена пенсія за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон №1058-ІV). 09.05.2023 позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому зазначив, що на час виходу на пенсію його педагогічний стаж становив 35 років 7 місяців і складався з наступних періодів: з 05.08.1986 по 21.11.1986 - робота в Сумському музичному училищі на посаді викладача; з 24.11.1986 по 13.06.1988 - служба в рядах Радянської армії; з 20.06.1988 по 31.03.2022 робота у Сумському музичному училищі, яке було перейменоване у Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського». Проте, відповідач листом від 23.05.2023 повідомив позивача, що відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України 1788-ХІІ відсутні підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду строкової служби. На думку позивача/представника позивача, доводи відповідача щодо відмови зарахувати період служби в лавах Радянської армії до спеціального педагогічного стажу не може бути правомірною підставою для відмови в призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7- 1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того даною ухвалою було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача, в тому числі, розрахунок стажу роботи.
На виконання вимог суду представником відповідача надано суду через систему "Електронний суд" витребувані судом докази (а.с. 39-47). Проте відзиву на позовну заяву, суду надано не було.
На виконання вимог суду представником відповідача надано суду через систему "Електронний суд" клопотання про долучення доказів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 17.05.2022 року звернувся із заявою про допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами, а саме - призначення одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 7.1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 29.03.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області винесено рішення про відмову в перерахунку. Відповідно до п. 7-1 розділу "Прикінцевих положень" ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій передбачена особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж 35 років (для чоловіків) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Стаж роботи ОСОБА_1 на зазначених посадах становить 34 роки 29 днів. Отже, враховуючи викладене вище, для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій підстави відсутні. Також суду надано витребувані докази (а.с. 54-57).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Сумській області та з 01.05.2022 року отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Даний факт підтверджується перерахунком пенсії та розрахунком стажу (а.с. 39 (зворотній бік, 46).
Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 17.05.2022 року про допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами (а.с. 46 (зворотній бік)-47). У даній заяві просив вирішити питання щодо призначення йому грошової винагороди у розмірі 10 пенсій, а також зарахувати до страхового стажу період навчання за денною формою за дипломом НОМЕР_1 з 01.09.1981р. по 09.06.1986 р., який надавав до заяви про призначення пенсії від 03.05.2022 року, оскільки за даними трудової книжки в цей період працював періодично у вечірній час.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 29.03.2023 року №53 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було відмовлено позивачу в перерахунку пенсії для призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 39, 57). При цьому в даному рішенні зазначено, що в результаті аналізу наданих документів було виявлено, що стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджений документами, становить менше 35 років на день досягнення пенсійного віку, а саме 34 роки 0 місяців 29 днів.

Про дане рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 21.04.2023 року № 1800-0204-8/16928 (а.с. 57).

09.05.2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив повідомити причину невиплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або вказати, який період трудової діяльності не був зарахований до педагогічного стажу з посиланням на діюче законодавство (а.с. 4). При цьому у даній заяві позивач зазначив, що на час виходу на пенсію його педагогічний стаж становив 35 років 7 місяців, який складається із наступних періодів: 05.08.1986-21.11.1986 робота в Сумському музичному училищі; 24.11.1986 -13.06.1988 служба в рядах Радянської армії; 20.06.1988 - 31.03.2022 робота у Сумському музичному училищі, яке було перейменоване у Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім Д.С. Бортнянського».

Листом від 23.05.2023 року № 1800-0202-8/22047 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, зокрема, повідомило позивача, що до спеціального стажу зараховано періоди роботи у Сумському музичному училищі з 05.08.1986 по 21.11.1986 та в Комунальному закладі Сумської обласної ради Сумський фаховий коледж мистецтв і культури ім. Д.С. Бортнянського з 20.06.1988 по 31.03.2022. Таким чином, спеціальний стаж, що дає право на виплату грошової допомоги, становить 34 роки 29 днів. Для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону 1788-ХІІ періоду строкової служби, як зазначено у зверненні, підстави відсутні.

Водночас у даному листі зазначено, що під час особистого прийому у сервісному центрі № 1 позивачу були надані роз`яснення про порядок обчислення страхового стажу для визначення права на призначення одноразової грошової допомоги, лист головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 21.04.2023 № 1800-0204-8/16928 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, копії рішення про відмову та розрахунку страхового стажу (а.с. 5).

Вважаючи, що відповідачем було протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно із статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист, зазвичай, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення, за загальним правилом, має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Дана позиція суду узгоджується з постановами Верховного суду від 17 жовтня 2018 року по справі №360/1193/17 (адміністративне провадження №К/9901/3764/17), від 16 лютого 2021 року по справі № 320/950/19 (адміністративне провадження № К/9901/16956/20), від 13 лютого 2024 року по справі № 320/5934/22 (адміністративне провадження № К/990/26581/23)

Разом з тим Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення Аксу проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, враховуючи положення зазначених норм законодавства, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкту владних повноважень саме її прав, свобод або законних інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Суд зазначає, що в даному випадку позивач оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Проте з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", саме рішенням від 29.03.2023 року №53 Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке позивачем у даній справі не оскаржується.

Водночас в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови позивачу у виплаті/призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 21.04.2023 року № 1800-0204-8/16928 було лише повідомлено позивача про те, що рішенням від 29.03.2023 р. № 53 йому відмовлено в перерахунку пенсії для призначення одноразової грошової допомоги та в результаті аналізу наданих документів було виявлено, що стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсій за вислугу років, підтверджений документами, становить менше 35 років на день досягнення пенсійного віку, а саме 34 роки 0 місяців 29 днів (а.с. 57 (зворотній бік).

Лист Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.05.2023 року № 1800-0202-8/22047, на який посилається позивач/представник позивача у позовній заяві в обгрунтування позовних вимог, також містить лише інформацію щодо порядку призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, наявного у позивача спеціального стажу та які саме періоди його роботи було зараховано до спеціального стажу (а.с. 28).

Водночас суд звертає увагу на те, що у заяві від 09.05.2023 (за результатами розгляду якої відповідачем було направлено лист від 23.05.2023 року № 1800-0202-8/22047) позивач просив лише повідомити причину невиплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або вказати, який період трудової діяльності не був зарахований до педагогічного стажу з посиланням на діюче законодавство (а.с. 4), а не виплатити/призначити таку допомогу.

Судом було зобов`язано позивача/представника позивача надати додаткові пояснення щодо наявного в матеріалах справи рішення від 29.03.2023 року № 53 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а також щодо того, копію якого саме рішення про відмову було надано відповідачем та надати належним чином завірену копію такого рішення.

Проте ані позивачем, ані його представником позивача належним чином завірену копію такого рішення суду надано не було.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте позивачем/представником позивача не було доведено порушення його прав та законних інтересів відповідачем.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного права саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, а відтак позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

В свою чергу, оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек