Справа № 520/31465/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 р.Справа № 520/31465/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/31465/23

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа - Харківська міська рада

про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі позивач, заявник, КП «ХТМ») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Харківська міська рада (далі третя особа), про зняття арешту з майна, в якому просило суд:

- зняти арешт з окремо визначеного майна Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", а саме зі: споруди градирні (інв. № 3958) за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, 3 та споруди градирні (інв. №0200459) за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова (проспект Московський), 275.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 520/31465/23 позов Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи та застосованим нормам матеріального права, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 520/31465/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції порушено строки вирішення даної категорії справи, а саме, спір вирішено за 81 день, в той час за положеннями частини четвертої статті 287 КАС України дана справа мала бути вирішена за десять днів з дня відкриття провадження у справі.

Також відповідач посилається на те, що в рішенні суду першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема, просто перелічено подані позивачем документи, а також не зазначено про докази, які були відхилені судом, та мотиви їх відхилення, не надано мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. При розгляді даної справи, судом першої інстанції не було забезпечено об`єктивного та повного дослідження вищенаведених доказів, наданих саме позивачем та не з`ясовано обставини, що мають суттєве значення для справи, і водночас надано перевагу у даному процесі доказам та доводам відповідача, які в загалі не кореспондуються з підставами позовних вимог.

Окрім того, на думку позивача мотиви відмови в задоволенні позову є суперечливими. Так, описуючи детальні підстави для зняття арешту з майна боржника за частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вказує на те, що окреслені в цій нормі випадки є незастосовними до спірних правовідносин. Однак, на переконання позивача, така норма не підлягає застосуванню, оскільки законною і правомірною підставою для зняття арешту з конкретно визначеного майна є рішення суду, у відповідності до частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». В підтвердження такої позиції в апеляційній скарзі позивач посилається на наступні судові рішення, а саме: Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі № 195/1863/23; Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.06.2019 у справі № 712/2844/19; Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.02.2022 у справі № 750/14984/21; Шевченківського районного суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 761/45005/17.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Від третьої особи також не надходило письмових пояснень.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на балансі КП "ХТМ" обліковується, зокрема, наступне майно: градирня (інв. №0200459), яка розміщена на промисловому майданчику котельні "ТЕЦ-4" за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова (колишнє найменування - проспект Московський), 275 (далі по тексту - градирня ТЕЦ-4) та градирня (інв. № 3958), яка розміщена на промисловому майданчику філії "Теплоелектроцентраль-3" за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, 3 (далі по тексту - градирня ТЕЦ-3), що підтверджується довідками про балансову належність майна.

Вказане майно, яке є комунальною власністю Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, перебуває на балансі КП "ХТМ" на підставі Договору про передачу майна в повне господарське відання цього майна для здійснення своєї господарської діяльності, укладеного між позивачем (Користувачем) та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (Власником), від 30.09.2003 № 1187 (у тому числі, зі змінами та доповненнями, внесеними Розпорядженням Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 15.02.2011 №242, з додатковою угодою від 27.10.2022).

За твердженням заявника, вказані споруди збудовані у 1950-1960-х роках та були призначені для охолодження циркуляційної води оборотної системи вказаних ТЕЦ, проте вже понад 20 років, як виведені з технологічної експлуатації через відсутність такої необхідності, не задіяні в жодному виробничому процесі, та у зв`язку із погіршенням стану їх конструкцій несуть загрозу життю і здоров`ю працівників підприємства, які перебувають на території вказаних ТЕЦ та працюють в умовах воєнного стану під загрозами постійних обстрілів з боку Російської Федерації.

17 січня 2022 року комісією у складі: ОСОБА_1 - заступника голови адміністрації району з питань житлово-комунального господарства адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради; ОСОБА_2 - начальника управління житлового господарства адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради; ОСОБА_3 - начальника управління комунального господарства адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради; ОСОБА_4 - заступника головного інженера філії "Теплоелектроцентраль-3" КП "Харківські теплові мережі", проведено візуальний огляд споруди баштової градирні (інв. № 3958), за результатами чого складено Акт санітарно-технічного обстеження споруди баштової градирні, затверджений головою адміністрацій у Немишлянському районі м. Харкова.

25 січня 2022 року комісією у складі: ОСОБА_5 - заступника голови адміністрації району з питань житлово-комунального господарства адміністрації Індустріального району Харківської міської ради; ОСОБА_6 - заступника директора Департаменту інженерної інфраструктури; Попова Володимира - начальника управління комунального господарства адміністрації Індустріального району Харківської міської ради; ОСОБА_7 - начальника котельні "ТЕЦ-4" Індустріальної філії КП "Харківські теплові мережі", проведено візуальний огляд споруди баштової градирні (інв. № 0200459), за результатами чого складено Акт санітарно-технічного обстеження споруди баштової градирні, затверджений головою адміністрацій у Індустріальному районі м. Харкова.

Висновками вказаних Актів встановлено, що баштові градирні (інв. № 3958) та (інв. № 0200459) мають фізичний знос, чисельні дефекти та пошкодження будівельних конструкцій; основні несучі конструкції споруди баштових градирень (залізобетонний опорний контур, металевий каркас, стінова обшивка, сходи і майданчики, елементи зрошувальної будови та ін.) знаходиться в передаварійному і аварійному стані, а загальний технічний стан споруд баштових градирень аварійний; капітальний ремонт споруд баштових градирень недоцільний.

У відповідності до Технічних висновків від 30.11.2021, наданих Харківським Національним університетом міського господарства імені О.М. Бекетова, встановлено, що зазначені градирні мають фізичний знос понад 60-80%, їх конструкції перебувають в аварійному стані і капітальний ремонт є економічно не доцільним та пропонується проведення повного демонтажу із забезпеченням усіх вимог чинного законодавства та заходів по техніці безпеки для працюючих і оточуючих людей.

Відповідно до Акту про пошкоджене майно від 30.07.2022, складеного за результатами обстеження працівниками "ТЕЦ-4", за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 275, внаслідок артилерійських обстрілів з боку Російської Федерації нежитлова споруда станційної градирні за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова (проспект Московський), 275, була знищена внаслідок вибухової хвилі (інв. № 0200459); в результаті отриманих пошкоджень, перелічене майно ремонту та відновленню не підлягає і для подальшого використання (експлуатації) не придатне.

Заявник звертався листом від 26.01.2022 № 02-17/1090 до Управління комунального майна та приватизації про надання дозволу на демонтаж градирні ТЕЦ-4 та з листом від 21.01.2022 № 01-17/896 до Харківського міського голови про вирішення питання демонтажу обох градирень на сесії Харківської міської ради.

Листами Управління комунального майна та приватизації від 28.06.2023 №3350 та №3345 на неодноразові звернення заявника повідомлено, що все нерухоме майно КП "ХТМ" перебуває під арештом; для розгляду питання у встановленому порядку, потрібно надати до Управління комунального майна та приватизації інформацію з Державного реєстру обтяжень майна про зняття арешту з нерухомого майна по проспекту Героїв Харкова (колишнє найменування - проспект Московський), 275, та по вул. Енергетична, 3.

15 листопада 2023 року на замовлення заявника ФОП ОСОБА_8 складено Технічні звіти за результатами технічного обстеження об`єктів градирень (інв. № 3958 та інв. №0200459), відповідно до висновків яких необхідно провести аварійні роботи з демонтажу об`єктів обстеження; стан об`єктів обстеження унеможливлює подальшу реалізацію арештованого майна у зв`язку із значним ступенем їх пошкодження та аварійним станом.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № 43006976 (далі - ЗВП № 43006976), за яким боржником є Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" щодо виконання рішень, винесених судами різних юрисдикцій.

В межах ЗВП № 43006976 постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 49156357 від 07.09.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження" накладено арешт на все майно, що належить боржнику КП "ХТМ", у межах суми звернення стягнення: 222 672 745,93 грн.

Також, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладені арешти на майно позивача за наступними постановами: 1) ВП № 50126216 від 12.02.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження"; 2) ВП № 51897223 від 09.08.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження"; 3) ВП № 52605721 від 02.11.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження"; 4) ВП № 54961815 від 23.10.2017 "Про арешт майна боржника"; 5) ВП № 55017164 від 30.10.2017 "Про арешт майна боржника"; 6) ВП № 55584100 від 19.01.2018 "Про арешт майна боржника"; 7) ВП № 57211795 від 19.09.2018 "Про арешт майна боржника"; 8) ВП 57258778 від 20.09.2018 "Про арешт майна боржника"; 9) ВП 58601052 від 15.03.2019 "Про арешт майна боржника"; 10) ВП 59957231 від 04.09.2019 "Про арешт майна боржника".

Доказів про обсяг та вартість майна до матеріалів справи не надано.

З метою подальшого вирішення питання щодо списання та демонтажу вищевказаних градирень, позивач, звернувся до Відділу, із відповідною заявою про зняття арешту з майна від 07.08.2023 № 07-40/8518, в якій з посиланням на Акт про пошкоджене майно від 30.07.2022 та Технічні висновки від 30.11.2021 просив зняти арешт зі споруд - баштових градирень (інв. № 3958 та інв. №0200459).

За результатами розгляду якої відповідачем листом від 06.09.2023 №117372//20.1 проінформовано, що в рамках зведеного виконавчого провадження № 43006976 опис майна боржника, а саме: баштової градирні (інв. № 3958), яка розміщена на промисловому майданчику філії "Теплоелектроцентраль-3" за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, 3, та баштової градирні (інв. №0200459), яка розміщена на промисловому майданчику котельні "ТЕЦ-4" за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова (колишнє найменування - проспект Московський), 275, не проводився, а отже експерт, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкта господарювання не залучався; питання про зняття арешту з майна боржника на цей час може бути вирішено в судовому порядку.

Стверджуючи про наявність підстави для зняття арешту з окремо визначеного майна КП "ХТМ", а саме: баштових градирень (інв. № 3958 та інв. №0200459), у відповідності до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням суду, заявник ініціював даний спір.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відсутній факт порушення прав (інтересів) заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові, оскільки позивачем у спірних правовідносинах жодних рішень, дій чи бездіяльності відповідача не оскаржено.

Колегія суддів погоджується із приведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до частини другої статті 242 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Так, за вимогами частини другої статті 242 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема:

- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

- встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

- прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, за загальним правилом до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи (позивача з боку відповідача), яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, установлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогійний правовий висновок приведено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі №580/145/20.

Відтак, підставами для задоволення позову юридичної особи до суб`єкта владних повноважень є встановлення судом протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинено останнім по відношенню до юридичної особи. Таким чином, предметом позову має бути саме рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили права та інтереси юридичної особи.

Окрім того, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця закріплено в статті 287 КАС України.

Так, у відповідності до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже предметом позову у порядку вимог статті 287 КАС України може бути рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а вимоги щодо зняття арешту з майна можуть бути заявлені як спосіб захисту порушеного права зазначеними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця.

Як встановлено колегією суддів із матеріалів справи, позивачем в тексті апеляційної скарги ствердно зазначено, що питання правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності державних виконавців, не є ані предметом, ані підставами адміністративного позову у цій справі та ніяк не пов`язано із предметом доказування у даній справі.

Тобто з приведеного вбачається, що у даній справі позивачем не оскаржено жодних рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, а тому позивачем не доведено порушення його прав та інтересів діями, рішеннями чи бездіяльністю державного виконавця, що потребують судового захисту.

Відтак, виходячи з особливостей розгляду справ за Кодексом адміністративного судочинства України, у суду адміністративної юрисдикції відсутні підстави для зняття арешту за умови, що позивачем не оскаржуються будь-які дії, рішення чи бездіяльність суб`єкту владних повноважень (у даному випадку, державного виконавця), які і призвели до порушення прав та законних інтересів позивача.

Між тим, згідно частин першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Тобто лише позивачу надано право визначати предмет або підстави позову, а також їх змінювати.

У відповідності до частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З приведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати вимоги, які не були заявлені в суді першої інстанції, оскільки вимоги щодо оскаржуються дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця позивачем у даній справі не заявлено та судом першої інстанції не досліджувались.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що підставою для звернення до суду із приведеним позову слугували саме положення частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № 43006976 (далі - ЗВП № 43006976), за яким боржником є Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" щодо виконання рішень, винесених судами різних юрисдикцій.

В межах ЗВП № 43006976 постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 49156357 від 07.09.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження" накладено арешт на все майно, що належить боржнику КП "ХТМ", у межах суми звернення стягнення: 222 672 745,93 грн.

Окрім того, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладені арешти на майно позивача за наступними постановами: 1) ВП № 50126216 від 12.02.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження"; 2) ВП № 51897223 від 09.08.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження"; 3) ВП № 52605721 від 02.11.2016 "Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження"; 4) ВП № 54961815 від 23.10.2017 "Про арешт майна боржника"; 5) ВП № 55017164 від 30.10.2017 "Про арешт майна боржника"; 6) ВП № 55584100 від 19.01.2018 "Про арешт майна боржника"; 7) ВП № 57211795 від 19.09.2018 "Про арешт майна боржника"; 8) ВП 57258778 від 20.09.2018 "Про арешт майна боржника"; 9) ВП 58601052 від 15.03.2019 "Про арешт майна боржника"; 10) ВП 59957231 від 04.09.2019 "Про арешт майна боржника".

В той же час, у позивача виникла необхідність для вирішення питання щодо списання та демонтажу нерухомого майна, яке обліковується на балансі КП "ХТМ", зокрема: градирня (інв. №0200459), яка розміщена на промисловому майданчику котельні "ТЕЦ-4" за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова (колишнє найменування - проспект Московський), 275 та градирня (інв. № 3958), яка розміщена на промисловому майданчику філії "Теплоелектроцентраль-3" за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, 3).

Таким чином, звертаючись до адміністративного суду позивач мотивує його підстави положеннями частини п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, положеннями частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено підстави та умови для зняття арешту з майна виконавцем, тоді як частина п`ята приведеної статті визначає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тобто частина п`ята статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що за інших підстав в судовому порядку арешт може бути знятий.

Однак, Закон України "Про виконавче провадження" не визначає особливостей вирішення спорів в порядку адміністративного судочинства.

Між тим, визначенні в частині п`ятій статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" положення про те, що у всіх інших випадках суд знімає арешт, не відміняються особливостей передбачених Кодексом адміністративного судочинства України для вирішення спорів судами адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на неврахування судом першої інстанції факту неналежного (аварійного) технічного стану споруд градирень, оскільки лише встановлення факту аварійного технічного стану будівель не може бути підставою для задоволення позову.

У свою чергу, в порядку адміністративного судочинства вимоги про зняття арешту повинні бути заявлені з вимогами про вирішення публічно-правового спору щодо правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а позивачем таких вимог не заявлено.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено порушення його праві, свобод та інтересів будь-якими рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справу було вирішено судом першої інстанції не строки, визначені положеннями частини четвертої статті 287 КАС України, колегія суддів зазначає, що порушення норм процесуального права судом першої інстанції у даному випадку не впливає на правильність висновків, до яких прийшов суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на судову практику судів загальної юрисдикції при вирішенні аналогічних спорів, зокрема рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 у справі № 195/1863/23, рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.06.2019 у справі № 712/2844/19, рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.02.2022 у справі № 750/14984/21, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 761/45005/17, колегія суддів не приймає до уваги, адже вони не мають обов`язкового характеру та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача про неповне з`ясування обставини, що мають значення для вирішення спору та відсутність мотивів відхилення судом інших доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки докази на які посилається позивач не вливаються на правильність висновків суду першої інстанції викладених у оскаржуваному рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно встановив обставини справи в їх сукупності і ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, отже відсутні підстави для його скасування.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 по справі № 520/31465/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич С.П. Жигилій