Справа № 160/2744/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2024 рокуСправа №160/2744/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
30.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 12.02.2024 року, просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 18 грудня 2023 року, а також у протиправному неврахуванні пільгового стажу роботи за Списком №1 в повному обсязі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 періоди роботи з 14.12.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.12.1999 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 24.06.2009 року, з 01.02.2012 року по 31.05.2012 року, з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року, з 02.10.2014 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 01.02.2017 року, з 05.08.2019 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 31.03.2022 року, з 01.04.2022 року по 30.09.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 18 грудня 2023 року.
В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на протиправність оскаржуваного рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного віку, оскільки вважає, що при вирішенні вказаного питання останній протиправно керувався положеннями Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року, відповідно до яких у позивача виникає право на призначення пенсії на пільгових у мовах в 45 років, а не в 50 років. Також не погоджується із незарахуванням відповідача до пільгового стажу певних періодів роботи та навчання. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
12.02.2024 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з 28.02.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
29.02.2024 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому управління вважає позов безпідставним та необгрунтованим, з огляду на наступне. Вважає, що підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 розділу XIV Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування немає, в зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку 50 років. Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються, зокрема: умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Вік заявника - 46 років 5 місяців 10 днів. Страховий стаж особи - 29 років 9 місяців 1 день, в тому числі пільговий стаж особи по Списку №1 - 18 років 1 місяць 13 днів, зарахований по 30.09.2023 року (станом на 01.04.2015 року пільговий стаж особи по Списку №1 - 12 років 1 місяць 25 днів). Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі період роботи. До пільгового стажу роботи зараховано періоди роботи згідно довідок від 23.10.2023 року №229/131 та від 18.09.2023 року №494 за виключенням відпусток без збереження заробітної плати та перерв в атестації робочих місць. Відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 має право на призначення пільгової пенсії у зв`язку з наявним пільговим стажем 7 років 6 місяців станом на 01.04.2015 року. Таким чином, вважає дії управління вмотивованими та законними, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
08.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшли письмові заперечення, в яких вона не погоджується із вимогами, викладеними у відзиві на позов з мотивів, зазначених у позові, та наголошує, що її пільговий стаж роботи за Списком №1 складає 20 років 06 місяців 02 дні, який має бути зарахований відповідачами в повному обсязі, що має суттєве значення для призначення та розрахунку пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Вважає, що до її пільгового стажу роботи за Списком №1 відповідач зобов`язаний зарахувати всі періоди її роботи відповідно до трудової книжки та уточнюючих довідок, зокрема період роботи за Списком №1, а саме: з 14.12.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.12.1999 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 24.06.2009 року, з 01.02.2012 року по 31.05.2012 року, з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року, з 02.10.2014 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 01.02.2017 року, з 05.08.2019 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 31.03.2022 року, з 01.04.2022 року по 30.09.2023 року.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду письмовий відзив на позов не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 18.12.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ.
До заяви позивачкою були додані документи, для підтвердження пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, а саме: трудова книжка, уточнюючі довідки, документи, що підтверджують атестацію робочого місця.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивачка звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду роботи позивача з 14.12.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.12.1999 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 24.06.2009 року, з 01.02.2012 року по 31.05.2012 року, з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року, з 02.10.2014 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 01.02.2017 року, з 05.08.2019 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 31.03.2022 року, з 01.04.2022 року по 30.09.2023 року, у зв`язку із перервами в атестації робочих місць, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Водночас, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі по тексту - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Аналіз пункту 3 Порядку № 383 свідчить про те, що до 21.08.1992 року підтвердження пільгового стажу за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці не здійснювалось, тому відповідач безпідставно не зарахував позивачу період роботи з 11.02.1992 року по 21.08.1992 року до пільгового стажу з підстав відсутності наказу про проведення атестації.
Також слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.
Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року №41.
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.
Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 Порядку №383 йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №383 проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Так, згідно записам у копії трудової книжки та уточнюючих довідок ПрАТ «Юкрейніан кемікал Продактс» від 18.09.2023 року №494 та АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 23.10.2023 року №229/131 вбачається, що ОСОБА_1 працювала:
- з 16.01.2003 року по 24.06.2009 року - машиніст крана мостового, виконувала роботи по керуванню краном у відділенні №1 металургійного виробництва, в умовах іонізуючого випромінювання, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 22.1-16, Постанова Кабінету Міністрів від 16.01.2003 року №36, наказ про атестацію робочого місця від 04.03.2002 року №127, від 20.09.2007 року №336, що складає 6 років 05 місяців 08 днів;
- з 01.02.2012 року по 31.05.2012 року - транспортувальник, роботи по веденню процесу транспортування і розподілу потоків продукції збагачення дільниці доведення збагачувального виробництва в умовах іонізуючого випромінювання, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 22.1-16, Постанова Кабінету Міністрів від 16.01.2003 року №36, наказ про атестацію робочого місця від 20.09.2007 року №336, що складає 0 років 4 місяця 00 днів;
- з 01.06.2012 року по 01.10.2014 року - машиніст крана мостового (кранівник), роботи по керуванню складом готової продукції (по відвантаженню концентратів) дільниці доведення збагачувального виробництва в умовах іонізуючого випромінювання, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 22.1-16, Постанова Кабінету Міністрів від 16.01.2003 року №36, наказ про атестацію робочого місця від 20.09.2007 року №336, що складає 6 років 5 місяців 08 днів;
- з 02.10.2014 року по 02.08.2016 року - машиніст крана (кранівник) (мостового в/п 10 т) механослужби дільниці доведення (на правах цеху) збагачувального виробництва, роботи з керування мостовими кранами вантажопідйомністю до 10т, оснащеними різними вантажозахоплювальними пристроями, під час виконання складних робіт з вантаження, перевантаження і транспортування вантажів з активністю радіоактивних речовин на робочому місці по над 10 кюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю радіоактивних речовин, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 8333, Постанова Кабінету Міністрів від 16.01.2003 року №36, наказ про атестацію робочого місця від 31.03.2017 року №103, що складає 1 рік 10 місяців 01 день;
- з 03.08.2016 року по 01.02.2017 року - машиніст крана (кранівник) (мостового в/п 10 т) механослужби дільниці доведення (на правах цеху) збагачувального виробництва, роботи з керування мостовими кранами вантажопідйомністю до 10т, оснащеними різними вантажозахоплювальними пристроями, під час виконання складних робіт з вантаження, перевантаження і транспортування вантажів з активністю радіоактивних речовин на робочому місці по над 10 кюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю радіоактивних речовин, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 8333, Постанова Кабінету Міністрів від 24.06.2017 року №461, наказ про атестацію робочого місця від 31.03.2017 року №103, що складає 00 років 05 місяців 29 днів;
- з 05.08.2019 року по 28.02.2021 року - транспортувальник дільниці доведення збагачувального виробництва, роботи з ведення процесу обслуговування механізмів поточно-транспортної системи дільниці доведення збагачувального виробництва з активністю радіоактивних речовин на робочому місці по над 10 кюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю радіоактивних речовин, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 8333, Постанова Кабінету Міністрів від 24.06.2017 року3 №461, наказ про атестацію робочого місця від 31.03.2017 року №103, що складає 01 рік 06 місяців 24 дні;
- з 01.03.2021 року по 31.03.2022 року - машиніст крана (кранівник) (мостового в/п 10 т) склад готової продукції (по відвантаженню концентратів) дільниця доведення збагачувального виробництва, управління мостовим краном при виконанні робіт по підняттю, переміщенню вантажів краном на дільниці доведення збагачувального виробництва з активністю радіоактивних речовин на робочому місці по над 10 кюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю радіоактивних речовин, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 8333, Постанова Кабінету Міністрів від 24.06.2017 року №461, наказ про атестацію робочого місця від 31.03.2017 року №103, що складає 01 рік 01 місяць 00 днів;
- з 01.04.2022 року по 30.09.2023 року - машиніст крана (кранівник) (мостового в/п 10 т) склад готової продукції (по відвантаженню концентратів) дільниця доведення збагачувального виробництва, управління мостовим краном при виконанні робіт по підняттю, переміщенню вантажів краном на дільниці доведення збагачувального виробництва з активністю радіоактивних речовин на робочому місці по над 10 кюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю радіоактивних речовин, що передбачено Списком №1 розділ XXII підрозділ 1, код КП 8333, Постанова Кабінету Міністрів від 24.06.2017 року №461, наказ про атестацію робочого місця від 01.04.2022 року №182, що складає 01 рік 06 місяців 00 днів.
Професії машиніст крана, машиніст крана мостового (кранівник) металургійного та збагачувального виробництв та транспортувальник дільниці доведення збагачувального виробництва, атестовані за Списком №1, робітники постійно зайняті на роботах з радіоактивним речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радіо-226 або еквівалентністю за радіо токсичністю кількістю радіоактивних речовин, а також ремонт устаткування в цих умовах, згідно Постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36, від 24.06.2017 №461.
Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат перейменований у Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат наказом Міністерства промисловості України наказом від 26.05.1993 року №103.
Наказом №2/1 від 20.07.1998 року комбінату затверджений статус дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Українські поліметали».
Наказом №12/2 від 30.08.2004 року реорганізовано у філію «Вільногірський гірничо- металургійний комбінат «ЗАТ «Кримський ТИТАН».
Наказом №87 від 26.04.2011 року змінено на Філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН».
Рішенням №70 від 18.03.2015 року змінено на Філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».

Згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.11.2016 року №1913 перетворено на Філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Згідно з наказом №1955 від 22.12.2018 року Міністерства економічного розвитку і торгівлі України змінено на Філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Отже, атестація робочих місць підтверджується наказами підприємства, копії яких містяться в матеріалах даної справи.

При цьому слід зазначити, що згідно з розрахунком стажу позивача «Форма РС-право», ОСОБА_1 відповідачем було зараховано до пільгового стажу за Списком №1, зокрема, наступні періоди роботи, які пересікаються зі спірними періодами: з 14.12.1998 року по 30.11.1998 року, з 01.12.1999 року по 11.08.2002 року, з 19.08.2002 року по 12.10.2003 року, з 18.10.2003 року по 22.10.2003 року, з 25.10.2003 року по 09.12.2003 року, з 13.12.2003 року по 14.12.2003 року, з 20.12.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 25.07.2004 року, з 31.07.2004 року по 04.04.2006 року, з 13.08.2006 року по 03.03.2007 року, з 20.09.2007 року по 24.06.2009 року, з 01.02.2012 року по 21.07.2012 року, з 23.07.2012 року по 18.09.2012 року, з 10.04.2013 року по 02.08.2013 року, з 05.08.2013 року по 03.10.2013 року, з 06.10.2013 року по 01.10.2014 року, з 02.10.2014 року по 29.12.2014 року, з 31.12.2014 року по 07.06.2015 року, з 09.06.2015 року по 20.10.2015 року, з 22.10.2015 року по 19.11.2015 року, з 21.11.2015 року по 05.03.2016 року, з 07.03.2016 року по 04.07.2016 року, з 06.07.2016 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 01.02.2017 року, з 05.08.2019 року по 13.09.2019 року, з 16.09.2019 року по 18.12.2020 року, з 20.12.2020 року по 30.08.2021 року, з 01.09.2021 року по 07.06.2022 року, з 09.06.2022 року по 14.07.2022 року, з 16.07.2022 року по 10.11.2022 року, з 12.11.2022 року по 13.11.2022 року, з 15.11.2022 року по 14.04.2023 року, з 16.04.2023 року по 03.08.2023 року, з 05.08.2023 року по 30.09.2023 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням вже зарахованих періодів роботи позивача до пільгового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області слід зобов`язати зарахувати до пільгового періоду роботи по Списку №1 періоди роботи ОСОБА_1 з 12.08.2002 року по 18.08.2002 року, з 13.10.2003 року по 17.10.2003 року, з 23.10.2003 року по 24.10.2003 року, з 10.12.2003 року по 12.12.2003 року, 15.12.2003 року по 19.12.2003 року, з 26.07.2004 року по 30.07.2004 року, з 04.03.2007 року по 19.09.2007 року, з 22.07.2012 року по 22.07.2012 року, з 19.09.2012 року по 09.04.2013 року, з 03.08.2013 року по 04.08.2013 року, з 04.10.2013 року по 05.10.2013 року, з 30.12.2014 року по 30.12.2014 року, з 08.06.2015 року по 08.06.2015 року, з 21.10.2015 року по 21.10.2015 року, з 20.11.2015 року по 20.11.2015 року, з 06.03.2016 року по 06.03.2016 року, з 05.07.2016 року по 05.07.2016 року, з 14.09.2019 року по 15.09.2019 року, з 19.12.2020 року по 19.12.2020 року, з 31.08.2021 року по 31.08.2021 року, з 08.06.2022 року по 08.06.2022 року, з 15.07.2022 року по 15.07.2022 року, з 11.11.2022 року по 11.11.2022 року, з 14.11.2022 року по 14.11.2022 року, з 15.04.2023 року по 15.04.2023 року, з 04.08.2023 року по 04.08.2023 року.

Щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з підстав відсутності необхідного віку для призначення пенсії, суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», далі Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто Законом №213-VIII віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років. Закон №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.

У свою чергу Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 року (далі Закон №2148-VIII), Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Зокрема, пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Разом з цим Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Отже, з 23.01.2020 року правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «а» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №1, який складає 45 років за пунктом «а» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Як слідує з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.12.2023 року №00, вік заявника - 46 років 5 місяців 10 днів, страховий стаж особи - 29 років 9 місяців 1 день, в тому числі пільговий стаж особи по Списку №1 - 18 років 1 місяць 13 днів, зарахований по 30.09.2023 року (станом на 01.04.2015 року пільговий стаж особи по Списку №1 - 12 років 1 місяць 25 днів).

При цьому, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач у рішенні від 28.12.2023 року №00 покликається, зокрема, на те, що позивачка не досягла віку 50 років, що відповідно до вимог статті 114 Закону №1058-IV унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

Враховуючи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при вирішенні цієї типової справи вищевикладені висновки Верховного Суду, наведені у рішенні від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, суд вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку за обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «а» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Також слід зазначити, що пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року за № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Відповідачем не заперечується наявність у позивача пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, станом на 01.04.2015 року.

Таким чином, суд констатує, що на момент звернення до відповідача із заявою від 18.12.2023 року про призначення пенсії позивачка досягла віку 46 років, 29 років 9 місяців 1 день, в тому числі вже зарахований відповідачем пільговий стаж особи по Списку №1 - 18 років 1 місяць 13 днів, зарахований по 30.09.2023 року (станом на 01.04.2015 року пільговий стаж особи по Списку №1 - 12 років 1 місяць 25 днів) (з необхідних 7 років 6 місяців), а також наявність зарахованих періодів роботи згідно цього рішення суду, та, на переконання суду, є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.

Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 18.12.2023 року було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Тобто, розгляд заяви позивачки від 18.12.2023 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, порушені права та законні інтереси позивачки належить відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 18 грудня 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінуючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч чинному законодавству України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 1211,20 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 968,96 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 18 грудня 2023 року, а також у протиправному неврахуванні пільгового стажу роботи за Списком №1 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенси за віком на пільгових умовах за Списком №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.12.2023 року №00.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ) зарахувати до пільгового періоду роботи по Списку №1 періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 12.08.2002 року по 18.08.2002 року, з 13.10.2003 року по 17.10.2003 року, з 23.10.2003 року по 24.10.2003 року, з 10.12.2003 року по 12.12.2003 року, 15.12.2003 року по 19.12.2003 року, з 26.07.2004 року по 30.07.2004 року, з 04.03.2007 року по 19.09.2007 року, з 22.07.2012 року по 22.07.2012 року, з 19.09.2012 року по 09.04.2013 року, з 03.08.2013 року по 04.08.2013 року, з 04.10.2013 року по 05.10.2013 року, з 30.12.2014 року по 30.12.2014 року, з 08.06.2015 року по 08.06.2015 року, з 21.10.2015 року по 21.10.2015 року, з 20.11.2015 року по 20.11.2015 року, з 06.03.2016 року по 06.03.2016 року, з 05.07.2016 року по 05.07.2016 року, з 14.09.2019 року по 15.09.2019 року, з 19.12.2020 року по 19.12.2020 року, з 31.08.2021 року по 31.08.2021 року, з 08.06.2022 року по 08.06.2022 року, з 15.07.2022 року по 15.07.2022 року, з 11.11.2022 року по 11.11.2022 року, з 14.11.2022 року по 14.11.2022 року, з 15.04.2023 року по 15.04.2023 року, з 04.08.2023 року по 04.08.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ) призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 18 грудня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна