Справа № 520/24587/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 р. Справа № 520/24587/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.11.23 по справі № 520/24587/23

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути до бюджету України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 151357,28 гривень.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до облікових даних контролюючого органу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має податковий борг за податковими зобов`язаннями, самостійно визначеними в податковій звітності, в загальному розмірі 151357,28 грн. У зв`язку з тим, що вказана податкова заборгованість не погашена, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 позов Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено.

Стягнуто до бюджету України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 151357,28 грн (сто п`ятдесят одна тисяча триста п`ятдесят сім гривень 28 копійок).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення містить безпідставні та необґрунтовані висновки про перебування відповідача на спрощенній системі оподаткування та наявності боргу саме з єдиного податку.

Крім того, податкові декларації з податку на додану вартість та податкова декларація про майновий стан і доходи відповідача, що міститься в матеріалах справи не містить визначення відповідачем податкового боргу з єдиного податку.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017р. №610 затверджено Порядок направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, який розроблено зокрема на підставі ст.42 Податкового кодексу України і який визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог податковими органами.

Положеннями Порядку №610 встановлені наступні імперативні вимоги до формування та надсилания податкових накладних: податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (п.1 розділ IV Порядку №610).

Позивач разом з позовною заявою надав до суду додаток під номером 6, що має назву "Розрахунок сум податкового боргу перед бюджетом", в якому зазначено загальну суму податкового боргу відповідача у розмірі 151357,28 грн.

Також, позивач для доказування факту відправлення відповідачу податкової вимоги надав додаток під номером 16, що має назву "Копія податкової вимоги №0-2040 від 17.05.2023 з доказами вручення" який містив копію податкової вимоги на двох аркушах, копію повідомлення про вручення та форму "ф.79".

На одному з аркушів копії податкової вимоги №0-2040 від 17.05.2023 містяться дані про детальний розрахунок податкового боргу у розмірі 168065,50 грн.

Отже, матеріали справи містять два розрахунки податкового боргу відповідача, які відрізняються між собою розмірами боргу.

Проте, матеріали справи не містять документа "опис вкладення", внаслідок чого неможливо встановити чи була надіслана відповідачу податкова вимога з детальним розрахунком чи ні, та з яким саме з двох наявних розрахунків.

Після формування податкової вимоги та внесения даних до відповідного реєстру податкова вимога в той самий день реєструється в податковому органі та направляється (вручається) платнику податків (п.3 розділ IV Порядку №610).

Копія податкової вимоги №0-2040, що міститься в матеріалах справи датується 17.05.2023. Проте, копія повідомлення про вручення, яка надана позивачем разом з копією податкової вимоги датується 19.05.2023, що вказує на надсилання податкової вимоги через два дні після її формування, в порушення п.3 розділ IV Порядку № 610.

Належним доказом вручення податкової вимоги у разі неможливості вручити її платнику податку є відмітка причини невручення, яка має міститься в повідомленні про вручення. Апелянт зазначає, що копія повідомлення про вручения не містить такої відмітки.

Крім того, на копії повідомлення про вручення зазначено номер відправлення "737", який відсутній в онлайн базі відправлень Укрпошти.

Копія податкової вимоги №0-2040 від 17.05.2023, що міститься в матеріалах справи складається з двох сторінок, де на другій сторінці міститься інформація про наявний у відповідача податковий борг за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В свою чергу, ані копія податкової декларації про майновий стан та доходи відповідача, ані інші докази, що містяться в матеріалах справи не містять даних про наявність у відповідача прав власності, прав користування будь-яким нерухомим майном.

Узгодженою є сума грошового зобов`язання зі сплати податків яка обрахована та зазначена в податковій декларації, що подана в строк визначений п.54.1. ст.54 ПК України.

Матеріали справи містять копії податкових декларацій відповідача як платника податку на додану вартість та копії інтегрованих карток платника податків відповідача.

Згідно з копіями інтегрованих карток платника податків, що стосуються звітності та сплати відповідачем податку на додану вартість зазначено, що деякі декларації не подані в строк визначений ПК України, внаслідок чого, нараховано суми штрафних санкції, які входять до загальної вартості податкового боргу з податку на додану вартість.

Між тим, апелянт зазначив, що дана справа розглянута за його відсутності, жодних документів по справі він не отримував.

Відповідач починаючи з 2022 року знаходиться за кордоном, тому він не був обізнаний про судовий розгляд справи, а про оскаржуване рішення дізнався через мобільний застосунок Дія.

Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не міг реалізувати право на судовий захист своїх прав та законних інтересів шляхом подання заяв по суті та інших процесуальних документів, із зазначенням всіх недоліків позовної заяви та наданих позивачем доказів. Внаслідок цього, розгляд справи здійснено за відсутності змагальності та рівності сторін.

Позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що дійсно в судовому рішенні міститься посилання на словосполучення "заборгованість з єдиного внеску". Фактично дане словосполучення є технічною опискою. В даному рішенні сума боргу вказана вірно. При цьому в тексті рішення також правильно зазначено види податків та суми боргу, що рахуються за відповідачем.

Щодо направлення податкової вимоги позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення та податкова вимога повинні бути надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зокрема, зазначення рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить.

Поряд із тим, Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 не встановлюють вимог до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в частині зазначення реквізитів документа, що надсилається. Так, пунктом 8 вказаних Правил визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Втім, особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення обов`язковий тільки у разі вручення поштового відправлення з позначками "вручити особисто" та "судова повістка" та не вимагається при оформленні вручення іншого рекомендованого поштового відправлення, зокрема, податкової вимоги.

При цьому, будь-які порушення порядку вручення працівниками пошти не можна ставити в провину контролюючого органу.

Відповідач надав заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких зазначив, що виходячи з положень КАС України та практики Верховного Суду право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку, а заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Окрім іншого підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

Позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що ГУ ДПС не порушило жодні процесуальні норми, оскільки подало саме "додаткові пояснення", як окремий документ по суті розгляду, в яких виклало свої міркування щодо доводів апелянта. Процесуальний закон не передбачає заборон на подання додаткових пояснень в межах апеляційного перегляду та не встановлює окремих строків.

Позивач ще раз наголосив на тому що особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення є обов`язковим тільки у разі вручення поштового відправлення з позначками "вручити особисто" та "судова повістка" та не вимагається при оформленні вручення іншого рекомендованого поштового відправлення, зокрема, податкової вимоги.

Стосовно відсутності номеру направлення вимоги у застосунку "відстежити посилку" позивач зазначив, що Правилами надання послуг поштового зв`язку, інформації щодо направлення рекомендованого повідомлення у автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію щодо пересилання та вручення поштових відправлень за наявності ШКІ поштового відправлення. Таким чином, після спливу шести місяців сервіс "відстежити посилку" за трекер-номером інформацію не видає.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ФОП ОСОБА_1 внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 та зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; є платником податку на додану вартість.

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 має податковий борг за податковими зобов`язаннями, самостійно визначеними в податковій звітності, а саме:

- податок на додану вартість (код КДБ 14010100) - 95476,36 грн, а саме: 1) податкова декларація з податку на додану вартість № від 08.01.2023 за жовтень 2022 року на суму 6 714,00 грн, з урахуванням самостійної сплати в розмірі 3 193,64 грн сума, що підлягає стягненню - 3520,36 грн; 2) податкова декларація з податку на додану вартість № від 09.01.2023 за листопад 2022 року на суму 6991,00 грн; 3) податкова декларація з податку на додану вартість № від 18.01.2023 за грудень 2022 року на суму 7 022,00 грн; 4) податкова декларація з податку на додану вартість № від 15.02.2023 за січень 2023 року на суму 15780,00 грн; 5) податкова декларація з податку на додану вартість № від 17.03.2023 за лютий 2023 року на суму 13 206,00 грн; 6) податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.04.2023 за березень 2023 року на суму 17 023,00 грн; 7) податкова декларація з податку на додану вартість № від 17.05.2023 за квітень 2023 року на суму 15943,00 грн; 8) податкова декларація з податку на додану вартість № від 16.06.2023 за травень 2023 року на суму 15991,00 грн;

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за річного декларування (код КДБ 11010500) - 51526,06 грн, а саме: податкова декларація про майновий стан і доходи № від 13.02.2023 на суму 52258,36 грн, з урахуванням переплати в розмірі 732,30 грн, сума, що підлягає стягненню - 51526,06 грн;

- військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного (код КДБ 11011001) - 4354,86 грн, а саме: податкова декларація про майновий стан і доходи № від 13.02.2023 на суму 4354,86 грн.

Борг ФОП ОСОБА_1 виник 09.01.2023 в результаті несплати грошових зобов`язань, самостійно визначених платником.

Так, загальна сума податкового боргу, що обліковується в інтегрованих картках відповідача складає 151357,28 грн.

Вказана сума грошового зобов`язання є узгодженою та заявлена позивачем до стягнення у цій справі як податковий борг.

У зв`язку з непогашенням боргу, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначеннями, наданими у статті 14 Податкового кодексу України:

- податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

- грошове зобов`язанням - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

- погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Статтею 203 Податкового кодексу України встановлено порядок подання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом.

Пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для адміністративний позов податкової декларації.

Як встановлено колегією суддів, відповідач у встановлений строк не сплатив до бюджету податок на додану вартість та податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 151357,28 грн, самостійно обчислений ним у відповідних податкових деклараціях.

Доказів погашення цього податкового боргу суду не надано.

З метою погашення заборгованості податковим органом сформована податкова вимога від 17.05.2023 №0-2040 та направлена на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , яка вказана у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як адреса місцезнаходження фізичної особи-підприємця, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Відправлення не вручене відповідачу та повернулося, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою про причини повернення відправлення, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Отже, зважаючи на положення пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, податкова вимога, яка направлялася відповідачу, є належним чином врученою.

Станом на день звернення позивача до суду, відповідачем сума грошового зобов`язання у розмірі 151357,28 грн не сплачена.

Відповідач не скористався своїм правом адміністративного або судового оскарження податкової вимоги, доказів самостійної сплати податкового боргу матеріали справи також не містять, а відтак сума заборгованості підприємства перед бюджетом є узгодженою та підлягає сплаті.

Доказів переривання боргу після виставлення податкової вимоги відповідачем до суду не подано та підтверджується обліковою карткою, що міститься в матеріалах справи.

Крім того, доказів скасування вказаної вимоги відповідачем до суду не надано.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно п.п. 14.1.153. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, податкове зобов`язання платника податків, вважається узгодженим та набуло статусу податкового боргу.

Згідно п. 16.1.4. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, відповідач має податковий борг перед бюджетом у розмірі 151357,28 грн, який на час розгляду справи не сплачений.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність податкової вимоги Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України №0-2040 від 17.05.2023, оскільки позивачем надано до суду документи, які підтверджують несплачену відповідачем суму податкового боргу, в свою чергу відповідач не надав суду доказів погашення вищевказаної суми податкового боргу, а тому позов підлягає задоволенню.

Стосовно посилань відповідача на те, що копія податкової вимоги №0-2040 від 17.05.2023, що міститься в матеріалах справи складається з двох сторінок, де на другій сторінці міститься інформація про наявний у відповідача податковий борг за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак ані копія податкової декларації про майновий стан та доходи відповідача, ані інші докази, що містяться в матеріалах справи не свідчать про наявність у відповідача прав власності, прав користування будь-яким нерухомим майном, колегія суддів зазначає наступне.

Станом на 17.05.2023 ФОП ОСОБА_2 мав податковий борг у загальній сумі 168065,50 грн, що зазначено у розрахунку до податкової вимоги, в тому числі по податкам: податок на доходи фізичних осіб - 51526,06 грн; військовий збір - 4354,86 грн.; податок на додану вартість - 100542,36 грн; податок на нерухоме майно - 11642,22 грн.

За період з 17.05.2023 по 29.08.2023 платником податків нараховано по самостійно поданим податковим деклараціям з податку на додану вартість 31934,00 грн, сплачено податку на додану вартість 37000,00 грн, тобто сума податкового боргу з податку на додану вартість на момент подачі позовної заяви зменшилась на 5066,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що податковий борг з податку на нерухоме майно до розрахунку суми податкового боргу позивача станом на час звернення до суду не включався у зв`язку із тим, що він мав статус неузгодженого та потребував коригування, що у подальшому (13.09.2023 та 01.11.2023) знайшло своє відображення в інтегрованій картці платника податків - ОСОБА_1 .

Отже, до суми податкового боргу відповідача, яка складає 151357,28 грн входить: податок на доходи фізичних осіб - 51526,06 грн; військовий збір - 4354,86 грн.; податок на додану вартість - 95476,36 грн, за виключенням суми податку на нерухоме майно - 11642,22 грн.

Відтак, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують факт наявності у відповідача податкового боргу у загальній сумі 151357,28 грн.

Стосовно доводів апелянта, що належним доказом вручення податкової вимоги у разі неможливості вручення її платнику податку є відмітка причини невручення, яка має міститись в повідомленні про вручення. Поштове відправления №737 вказаного не містить.

Колегія суддів з приводу викладеного зазначає, що Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610.

Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З матеріалів справи встановлено, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №737 не містить причини повернення рекомендованого листа. Разом з тим, з копії конверту, яким повернувся рекомендований лист встановлено, що конверт повернувся "за закінченням терміну зберігання" відповідно до довідки Укрпошта про причини повернення/доставки (а.с. 32).

Між тим, недоліки заповнення рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення працівниками пошти, не може свідчити в даному випадку про неналежне надіслання подактовим органом поштової коренспонденції відповідачу.

В той же час, колегія суддів зазначає, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, а тому вищевказані доводи апелянта не ґрунтується на жодній нормі законодавства.

При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Відповідачем не спростовано доводи податкового органу, стосовно надіслання податкової вимоги в порядку встановленому законом.

Враховуючи зазначене вище правове регулювання, досліджені судом апеляційної інстанції докази, колегія суддів дійшла висновку, що податкову вимогу надіслано в порядку встановленому Податковим кодексом України, Порядком №610, що свідчить про наявність підстав про стягнення податкового боргу.

Стосовно посилань апелянта про необізнаність його про розгляд справи та дізнання про результати розгляду справи в застосунку Дія, через перебування відповідача з початку 2022 року за кордоном, колегія суддів зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

Отже, перебування відповідача за кордоном не звільняє його від обов`язку, як платника податків сплачувати податки, у визначений чинним законодавством спосіб та строк.

Стосовно доводів апелянта про відсутність номеру відправлення 737 в онлайн базі відправлень Укрпошти, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів п.п.122-123, 128 Правил №270 (в редакції чинній на момент направлення спірної вимоги) адресат також має право, зокрема, подати заяву на розшук відправленого йому реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу.

Заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання.

Заява не розглядається у разі, коли: заявник не є ні відправником, ні адресатом, ні уповноваженою ними особою.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів доходить висновку, що інформація про поштове відправлення в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців, протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію щодо пересилання, вручення поштових відправлень за наявності ШКІ поштового відправлення. Таким чином, після спливу шести місяців сервіс "відстежити посилку" за трекер-номером інформацію не видає.

Стосовно доводів апелянта про те, що відсутність опису вкладення не дає можливості встановити факт надіслання відповідачу рекомендованим відправленням №737 спірної податкової вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 11 Правил №270 (в редакції чинній на момент направлення спірної вимоги) визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Згідно з пунктом 19 Правил №270 (в редакції чинній на момент направлення спірної вимоги) зазначено, що внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Аналізуючи вказані норми права, колегія суддів дійшла висновку, що Правилами №270 визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Отже, враховуючи, що відповідачем направлено рекомендований лист, а не лист з оголошеною цінністю, доводи відповідача стосовно відсутності такого доказу, як опис вкладення колегія суддів вважає необгрунтованими.

Стосовно посилань апелянта на безпідставність зазначення в оскаржуваному рішенні про перебування відповідача на спрощенній системі оподаткування та наявності боргу саме з єдиного податку, колегія суддів зазначає, що вказане є технічною опискою. Наявність у відповідача податкового боргу та його види, підтверджується розрахунком суми заборгованості по платежам перед бюджетом (а.с.10).

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особа-підприємець ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 по справі № 520/24587/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило Л.В. Мельнікова