Справа № 200/353/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року справа №200/353/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Никифорової І.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 р. у справі № 200/353/24 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 21 грудня 2023 року ВП №73631552 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач наголошує на тому, що постанова від 21 грудня 2023 року ВП № 73631552 про стягнення виконавчого збору винесена з порушенням вимог ст. 2, 63 Закону України «Про виконавче провадження». Судом першої інстанції не було враховано, що оскаржувана постанова надійшла до позивача 11.01.2024р., що підтверджується відтиском штемпелю вхідної кореспонденції. Крім того, державним виконавцем помилково визначена сума виконавчого збору у збільшеному розмірі. Позивач зазначає, що у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюється Офісом Генерального прокурора. У відповідності до Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №228, у випадку виникнення потреби у виконанні рішення суду про нарахування та виплату заробітної плати, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону звертається до Офісу Генерального прокурора з обґрунтованими розрахунками про внесення змін до кошторису. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 420/12070/23 було виконано в повному обсязі 18.01.2024р.. Водночас постанова про стягнення виконавчого збору від 21.12.2023р. надійшла лише 11.01.2024р.. Відповідно до норм чинного законодавства виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи, що має становити 26800,00 гривень, проте у постанові від 21.12.2023 про стягнення виконавчого збору державним виконавцем взагалі не мотивовано та не обґрунтовано чому саме виконавчий збір стягується у сумі 26000,00 гривень. Суд першої інстанції не дослідив правової природи походження суми виконавчого збору у розмірі 26000 грн., не перевірив механізму розрахунку, застосованого державним виконавцем при визначенні суми збору. Позивач вважає, що саме лише існування постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого його стягнення та не надає права державному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення. Судом не застосовані правові висновки, викладені Верховним судом у постанові від 26.05.2022р. у справі №420/6845/18.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 420/12070/23 визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 р. по 12.05.2023р., але не більше як за шість місяців.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020р. по 12.05.2023р., але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн..

Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 420/12070/23, відповідно до якого зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020р. по 12.05.2023р., але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн..

21 грудня 2023 року на підставі виконавчого листа № 420/12070/23 від 11.10.2023 року державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осиновиком Євгеном Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73631552. Пунктом 2 вказаної постанови зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Осиновиком Є.М. 21 грудня 2023 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону виконавчий збір у розмірі 26000,00 гривень.

Постанова про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору отримана Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону 11 січня 2024 року, про що свідчать вхідні штампи за № 407 і № 409 на супровідних листах.

Платіжною інструкцією № 30 від 18 січня 2024 року Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону сплатила 26000,00 гривень виконавчого збору.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним у цій справі є постанова від 21 грудня 2023 року ВП № 73631552 про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 гривень.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частинами 2, 3 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За приписами частини 4 статті 27 Закону 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах відкритого виконавчого провадження і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання останнього до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 360/3324/19, від 23 грудня 2020 року у справі № 620/334/20.

За частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року в адміністративній справі № 420/12070/23 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн..

На виконання цього рішення 21 грудня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73631552.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем 21 грудня 2023 року винесено постанову про стягнення з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень.

Постанова про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору отримана позивачем 11 січня 2024 року, про що свідчать вхідні штампи за № 407 і № 409 на супровідних листах.

Згідно до пояснень позивача, на виконання зазначеного рішення суду було нараховано та здійснено ОСОБА_2 відповідні виплати, що підтверджується розрахунком та платіжними інструкціями № 27, № 28, № 29, № ЗО, № 31 від 18.01.2024 р., копії яких додані до позову.

Отже, з викладеного вбачається, що станом на дату прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору 21 грудня 2023 року, позивачем не було виконано рішення суду. Відтак, відсутні підстави для звільнення позивача від сплати виконавчого збору у відповідності до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №295/13991/16-а.

Щодо визначення розміру виконавчого збору, суд першої інстанції шляхом математичного підрахунку встановив, що державним виконавцем застосовано величину мінімальної заробітної плати у розмірі 6500,00 гривень для визначення суми виконавчого збору (6500,00 грн х 4).

Разом з тим, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 6700,00 гривень.

На виконанні у відповідача знаходився виконавчий документ щодо виконання судового рішення немайнового характеру, а відтак сума виконавчого збору повинна була складати 26800,00 (4 х 6700,00) гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана обставина не є самостійною підставою, яка може слугувати для визнання протиправною постанови та її скасування, оскільки не порушує права позивача, а дані помилки усуваються шляхом внесення виправлень в постанову про стягнення виконавчого збору.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, правильним є висновок суду першої інстанції, що на дату відкриття виконавчого провадження, у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Посилання позивача на правові висновки, викладені Верховним судом у постанові від 26.05.2022р. у справі №420/6845/18, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки предметом розгляду була постанова приватного виконавця про стягнення з боржника у виконавчому провадженні основної винагороди, порядок стягнення якої визначався статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів».

Предметом розгляду цієї справи, є постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, порядок стягнення якого регулюється положеннями статті 27 Закону № 1404-VIII.

У пункті 44 постанови від 26.05.2022р. у справі №420/6845/18 Верховним судом зазначено, що основна винагорода приватного виконавця та виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча і виступають формами винагороди виконавців, однак, не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення.

Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами. Спільним для виконавчого збору та основної винагороди є порядок їх стягнення, а не механізм визначення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 р. у справі №200/353/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 р. у справі №200/353/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення 11 квітня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко