Справа № 320/15108/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000035/2 від 13.02.2023 року.

Позов мотивовано тим, що відповідачем неправомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість товару, незважаючи на подані позивачем необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною, заявленою декларантом.

Позивач не погодився з рішенням митного органу, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі й перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом (грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів - фінансову гарантію).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Київська митниця звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24 липня 2023 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що декларантом до митного оформлення не надавались платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а тому неможливо визначити чи здійснювалась оплата за товар, яка б підтверджувалася банківськими платіжними документами. Окрім цього, апелянт звертає увагу, що на коносаменті від 21.12.2022 року №EXP-141634, який надавався до митного оформлення відсутня відмітка посадових осіб митного органу в пункті пропуску на митному кордоні, що не дає митному органу можливості впевнитись, що вказаний документ прямував разом з товаром, а не був виготовлений на території України. Надані позивачем експертні висновки на момент митного оформлення були не чинними, а також у них відсутні посилання на комерційні документи, що стосуються даної партії товару.

Щодо зменшення розміру судових витрат, апелянт зазначає, що зазначені витрати на правову допомогу необґрунтовано завищені, безпідставні та не мають повного документального підтвердження.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від ТОВ «Текссол-С» 19.03.2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник зазначає, що апелянт ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, ні в апеляційній скарзі не зазначив, яка складова або які складові митної вартості спірного товару не підтверджені позивачем, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення.

Окрім цього, представник звертає увагу, що апелянт вже раніше неодноразово протиправно коригував митну вартість товарів, які позивач ввозив на митну територію України за контрактом, що підтверджується судовими рішення, які набрали законної сили та які позивач зазначив у позовній заяві.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» зареєстроване в якості юридичної особи 09.04.2008, номер запису 1 015361 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між Dawood Exports (Pvt) Ltd. (далі - продавець) та позивачем 12.10.2012 року укладено контракт №1012/12 (далі - контракт), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини власного виробництва.

Продавець та позивач 24.03.2014 уклали додаткову угоду №1012/12/2N до контракту, якою, зокрема, виклали пункт 3 контракту в новій редакції, відповідно до якої ціна товару включає вартість товару, пакування, маркування та доставки. Загальна вартість контракту складає 100 000 000,00 доларів США і є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня оформлення інвойса, якщо інше не передбачено контрактом.

Продавець та позивач 11.06.2016 уклали додаткову угоду №1012/12/4 до контракту, якою, зокрема продовжили строк дії контракту до 31.12.2017. Продавець та позивач 29.12.2017 уклали додаткову угоду №1012/12/10 до контракту, якою продовжили строк дії контракту до 31.12.2019. Продавець та позивач 27.12.2019 уклали додаткову угоду №1012/12/12 до контракту, якою продовжили строк дії контракту до 31.12.2021.

Продавець та позивач 17.05.2021 уклали додаткову угоду №1012/12/13N до контракту, якою, зокрема, виклали пункт 3 контракту в новій редакції, відповідно до якої ціна товару включає вартість товару, пакування, маркування та доставки, якщо інше не передбачено контрактом. Загальна вартість контракту складається із вартостей кожної окремої додаткової угоди до нього. Таким чином, загальна вартість придбаного позивачем товару за кожною окремою додатковою угодою збільшує відповідно загальну вартість контракту.

Відповідно до додаткової угоди №1012/12/13N від 17.05.2021 до контракту продавець та позивач також виключили пункт 4 контракту. Продавець та позивач 02.12.2021 уклали додаткову угоду №1012/12/15 до контракту, якою продовжили строк дії контракту до 31.12.2023.

Продавець та позивач 19.12.2022 уклали додаткову угоду №561 до контракту (далі - додаткова угода), відповідно до пункту 1 якої продавець поставив позивачу, а позивач прийняв наступну тканину виробництва Ісламської Республіки Пакистан: тканина вибивна полікотон (52% поліестер та 48% бавовна, сток), завширшки 220 см, у кількості 24493 кг, 97563 погонні метри, за ціною 3,05 долари США за 1 кг (далі - товар).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 3.1 та 4 додаткової угоди товар відвантажується морським контейнером на умовах CPT м. Київ, Україна (Incoterms 2000).

Вантажовідправником товару є Niagara Mills (Pvt) Ltd. Вантажоодержувачем товару є позивач або інші організації за домовленістю сторін.

Загальна вартість товару за інвойсом №NM-201222, який виставить до сплати продавець відповідно до додаткової угоди, складає 74703,65 долари США.

Оплата здійснюється позивачем протягом 90 (дев`яноста) календарних днів після поставки товару на склад позивача.

Продавець 20.12.2022 на виконання пункту 3.1 додаткової угоди виставив позивачу до сплати інвойс №NM-201222 на загальну суму 74703,65 долари США.

На поставку товару позивачем подано відповідачу електронну митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023, відповідно до графи 31 якої було ввезено наступний товар: тканина полікотон (p/c) змішана, з вмістом штапельних волокон поліефіру 52% та бавовни 48%, полотняного переплетення, вибивна, поверхнева щільність 114±5 г/м2, завширшки 220 см, сток, без покриття, без просочення, 97563 погонні метри, 214638,6 м2, країна виробництва: Ісламська Республіка Пакистан, виробник: продавець.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 вказаної митної декларації ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023 митна вартість товару визначена позивачем у розмірі 74703,65 долари США із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту). Поставка товару відбувалася на умовах CPT м. Київ, Україна.

На підтвердження митної вартості вказаного вище товару позивачем до митного оформлення разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023 відповідно до вимог Митного кодексу України подано наступні документи, а саме:

- пакувальний лист продавця на товар б/н від 20.12.2022;

- рахунок-фактуру (інвойс) №NM-201222 від 20.12.2022;

- коносамент №EXP-141634 від 21.12.2022;

- міжнародну товарно-транспортну накладну №2587 від 01.02.2023;

- додаткову угоду;

- додаткову угоду №1012/12/12 від 27.12.2019 до контракту;

- додаткову угоду №1012/12/13N від 17.05.2021 до контракту;

- контракт.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023 митної вартості товару, митний орган направив наступне електронне повідомлення: «На виконання положень статей 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України за результатами опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023, встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме:

1) у пункті 4 контракту передбачено оплату за товар протягом 25 календарних днів із дати оформлення коносамента; в інвойсі №NM-201222 від 20.12.2022 умови та термін оплати за товар не визначені, а банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, відсутні;

2) коносамент №EXP-141634 від 21.12.2022 не має відміток перевізника та відміток митниць через які постачався товар;

3) експертні висновки ДЗІ №113/29 від 12.01.2022, №113/51 від 26.01.2022 дійсні відповідно до 31.03.2022, 30.04.2022, а також подані на поставки товару, які надходили в 2021 та 2022 роках. Експертний висновки ДЗІ №113/30 від 17.01.2023 не стосується даної партії товару (у висновку відсутні посилання на комерційні документи, що стосуються даної партії товару);

4) у митного органу наявна інформація щодо митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не грунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГААТ.

Зазначені обставини не дають можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості в повному обсязі, відповідність числового значення доданої складової та ціну товару, що сплачена або повинна бути сплачена за товар, оскільки для складових митної вартості декларантом не надано достовірних документів.

Тому декларанту запропоновано надати (за наявності) додаткові документи відповідно до статті 53 Митного кодексу України для підтвердження задекларованої вартості: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару 2) за наявностi - iншi платiжнi та/або бухгалтерськi документи, що пiдтверджують вартiсть товару та мiстять реквiзити, необхiднi для iдентифiкацiї ввезеного товару; 3) транспортнi (перевiзнi) документи (з відмітками перевізника та відмітками митниць); 4) якщо здiйснювалося страхування, - страховi документи, а також документи, що мiстять вiдомостi про вартiсть страхування; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення з врахуванням статті 254 Митного кодексу України; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість; 8) за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Повідомлення направлене також на виконання вимог статті 57 Митного кодексу України. Наголошено про право митного органу щодо потреби в уточненні будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки, визначене статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, яка є невід`ємною частиною Угоди про заснування Світової організації торгівлі.».

На виконання вказаного повідомлення митного органу декларантом 13.02.2023 року надіслано митному органу лист №1302/23-01 від 13.02.2023 разом із поясненнями з приводу запитуваних документів та інформації, а також наведено спростування сумнівів відповідача.

Додатково позивачем надіслано митному органу наступні документи: додаткову угоду №1012/12/2N від 24.03.2014 до контракту; додаткову угоду №1012/12/4 від 11.10.2016 до контракту; додаткову угоду №1012/12/10 від 29.12.2017 до контракту; додаткову угоду №1012/12/15 від 02.12.2021 до контракту.

Відповідач за результатом розгляду поданої митної декларації та доданих до неї документів відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000035/2 від 13.02.2023.

Відмову в митному оформленні (випуску) товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023 відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні впуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2023/000139 від 13.02.2023.

У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA88U0 від 13.02.2023, встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Відповідач вказав розбіжності, аналогічні тим, що були зазначені в його електронному повідомленні від 13.02.2023, та зазначив, що в митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки в митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, ураховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною в рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Тому відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Відповідач зазначив, що декларант листом №1302/23-01 від 13.02.2023, надісланим шляхом електронного повідомлення, попросив завершити митне оформлення без врахування термінів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, тобто декларант відмовився від подання всіх необхідних додаткових документів. У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями частини шостої статті 54 та частини другої статті 58 Митного кодексу України, заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, підтвердити неможливо.

Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 Митного кодексу України. Жодних вимог у порядку частини шостої статті 55 Митного кодексу України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 Митного кодексу України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю в митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. За умовами статей 62, 63 Митного кодексу України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей у даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, в митного органу наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 Митного кодексу України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості: товар №1 - митна декларації №23UA07U3 від 31.01.2023 (вартість згідно з джерелом інформації 5,86 доларів США). Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Рішення винесено без урахуванням термінів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, на письмове прохання суб`єкта ЗЕД №1302/23-01 від 13.02.2023.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Колегія суддів підтримує правову позицію окружного адміністративного суду виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

За змістом частини першої статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Статтею 248 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно зі статтею 49 митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено цілі використання відомостей про митну вартість товарів, згідно якої відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Отже, митні органи за наявності відповідних підстав та в установлений законом спосіб мають право здійснювати перевірку правильності визначення декларантом митної вартості товарів, які він переміщує через митний кордон України.

Така перевірка може здійснюватися, зокрема шляхом звернення до декларанта з вимогою надати додаткові документи, перелік яких визначений частиною третьою статті 53 Митного кодексу України.

Водночас частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує право митного органу вимагати такі документи та вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, у свою чергу, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.

Щодо доводів апелянта про те, що декларантом до митного оформлення не надавались платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №1012/12/2N від 24.03.2014 року до контракту змінені умови оплати, визначені п.3 контракту, шляхом його викладення в наступній редакції: «Ціна товару включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. Загальна вартість контракту складає 100 000 000, 00 доларів США (сто мільйонів доларів США) та є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня оформлення інвойса, якщо інше не передбачено чинним контрактом».

При цьому, поза увагою апелянта залишилася додаткова угода №1012/12/13N від 17.05.2021 року до контракту, яка надана позивачем відповідачу разом із митною декларацією та відповідно до п.2 якої за домовленістю продавця та позивача п.4 контракту виключено.

Водночас, додаткова угода на підставі якої безпосередньо здійснювалась поставка товару є невід`ємною частиною контракту. При цьому, так як контракт передбачає можливість продавця та позивача узгодити інші умови оплати, то застосовуватися в даному випадку повинні положення додаткової угоди, пункт 4 якої передбачає, що інвойс оплачується протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що твердження відповідача щодо неможливого встановлення умов та терміну оплати інвойса №NM-201222 від 20.12.2022 ніяким чином не обґрунтовано відповідачем.

Окрім цього, позивач у листі від 13.02.2023 року №1302/23-01 повідомив відповідачу, що інвойс станом на день підписання цього листа є неоплаченим, а відтак товариство не може надати витребувані банківські платіжні документи.

Позивачем зазначено про відсутність у нього платіжних та/або бухгалтерських документів, пов`язаних з поставкою спірного товару, адже товар ще не брався на бухгалтерський облік товариства, так як наразі знаходиться в зоні митного контролю Київської митниці та невипущений у вільний обіг.

Отже, зазначене підтверджує та пояснює, чому позивач не надав банківські платіжні документи про оплату товару станом на день митного оформлення спірного товару та на день підписання такого листа.

Щодо доводів апелянта про те, що на коносаменті від 21.12.2022 року №EXP-141634 відсутня відмітка посадових осіб митного органу в пункті пропуску на митному кордоні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту б) пункту 1 частини першої статті 335 Митного кодексу України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: при перевезенні автомобільним транспортом - транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні).

Разом з тим, п.8 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними» №451 від 21.05.2012, митні органи під час здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску через державний кордон проставляють на митних, товаросупровідних (товаротранспортних) документах відповідні відмітки, печатки та штампи, а також вносять відповідну інформацію до журналів, у тому числі електронних, чи інших документів, які використовуються митними органами, відповідно до порядку, визначеного Мінфіном, нормативно-правовими актами з питань державної митної справи.

Таким чином, правильний висновок суду першої інстанції про те, що необґрунтованим зі сторони відповідача є наполягання про надання позивачем коносамента №EXP-141634 від 21.12.2022 з відміткою прикордонної митниці, так як спірний товар позивача переміщувався через митний кордон України не морським, а автомобільним транспортом.

Більше того, транспортні (перевізні) документи не є документами, що підтверджують митну вартість товару позивача, беручи до уваги те, що поставка спірного товару відбувалася на умовах CPT м. Київ, Україна (Incoterms 2010), тобто обов`язок щодо транспортування такого товару покладений сторонами угоди на продавця, а до вартості спірного товару вже були включені витрати на його транспортування до м. Києва, Україна за рахунок продавця.

Щодо доводів апелянта про те, що надані декларантом експертні висновки на момент митного оформлення були нечинними та у них відсутні посилання на комерційні документи, що стосуються даної партії товару, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 Митного кодексу України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Щодо доводів апелянта про те, що п.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу від 12.10.2012 №1012/12 передбачається надання продавцем специфікації на поставку товарів, однак до митного оформлення зазначений документ наданий не був, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно приписів Митного кодексу України, специфікація не є документом, що обов`язковий для надання до митного органу для визначення митної вартості товару.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору не наведено та не надано ні до суду першої та апеляційної інстанції, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Виходячи із зазначеного, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митних декларацій №UA500020/2020/33815 від 21.07.2020, №UA100430/2020/8512 від 06.08.2020, №UA500020/2020/223453 від 18.08.2020, №UA100480/2020/807502 від 17.07.2020 є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000035/2 від 13.02.2023 року є протиправним та обґрунтовано скасоване судом першої інстанції.

Виходячи з такого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, наведеними у рішенні від 24 липня 2023 року, та зазначає, що апеляційна скарга Київської митниці містить фактично ті самі доводи та аргументи, які надавалися суду першої інстанції. Іншого суду не доведено достатніми, належними та переконливими доказами.

Що стосується вимог апеляційної скарги в частині зменшення розміру судових витрат, які поніс позивач під час розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта про те, що Київська митниця є бюджетною установою та має обмежене фінансове забезпечення, а тому не має компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правову допомогу не приймаються до уваги, оскільки є не обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні правові підстави для стягнення таких витрат, оскільки вони підтверджені належними доказами (копії договору про надання правової допомоги №5/25062019 від 25.06.2019, додаткової угоди №1 від 01.06.2020 до договору про надання правової допомоги №5/25062019 від 25.06.2019, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000539 від 10.06.2019, виданого на ім`я Божка Андрія Володимировича , ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1296498 від 19.04.2023, акту про надання адвокатських послуг №91 від 23.06.2023 до договору про надання правової допомоги №5/25062019 від 25.06.2019, рахунка №67/5/25062019 від 23.06.2023 та платіжної інструкції №7346 від 23.06.2023.

При цьому, з акту про надання адвокатських послуг №91 від 25.06.2019 вбачається, що у цій справі позивачем та його представником оцінено правничу допомогу у наступних розмірах: а) ознайомлення з рішенням Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000035/2 від 13.02.2023 (далі - Рішення), юридичний аналіз підстав його прийняття та формування правової позиції щодо оскарження рішення в судовому порядку - 1 500,00 грн; б) формування переліку доказів, необхідних для підготовки позовної заяви Клієнта про визнання протиправним та скасування рішення, та їх збір - 1000 грн; в) підготовка позовної заяви клієнта до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення - 3500,00 грн; г) ознайомлення з відзивом Київської митниці №7.8-10/331 від 12.05.2023 в адміністративній справі №320/15108/23 та підготовка відповіді клієнта на відзив в адміністративній справі №320/15108/23 - 1 500,00 грн. Вартість вищезазначених адвокатських Послуг (гонорар Адвоката) з урахуванням положень підпункту 4.1.1 пункту 4.1 Договору складає 7 500,00 грн. Клієнт сплачує гонорар Адвокату у відповідності до пункту 4.2 Договору.

Відтак, необґрунтованими є твердження апелянта про те, що позивачем не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, що є співрозмірним з витраченим часом, обсягом наданих робіт тощо, оскільки зі змісту наданого акту про надання адвокатських послуг №91 від 25.06.2019 року чітко та детально прослідковується здійснена адвокатом у даній справі робота із зазначенням вартості наданих послуг.

Таким чином, оскільки витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 7 500 грн, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому є правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відповідної суми з відповідача.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №320/15108/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк