Справа № 160/26390/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/26390/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дивнич Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі №160/26390/23 (суддя Турова О.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправними дії Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо опису та арешту майна ОСОБА_1 , а саме: квартири, загальною площею 22,7 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати протиправною та скасувати постанову №60966997 від 10.06.2020р., видавник: старший державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до якої було зареєстроване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52598654 від 10.06.2020р.;

-визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, що видана старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко Вірою Вікторівною;

-зобов`язати Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на квартиру, загальною площею 22,7 кв. м. (житловою площею 12,4 кв. м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) на підставі постанови серія та номер: 60966997, видана 10.06.2020р., видавник: старший державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року адміністративний позов позивача задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправною та скасував постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. про арешт майна боржника від 10.06.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, якою накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру, реєстраційний номер: 101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 ;

-визнав протиправною та скасував постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, якою здійснено опис та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме: квартиру, реєстраційний номер: 101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальна площа 22,7 кв.м., житлова площа 12,4 кв.м.;

-зобов`язав Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на квартиру, загальною площею 22,7 кв.м. (житловою площею 12,4 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), накладений на підставі постанов старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. про арешт майна боржника від 10.06.2020р. та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову позивачу у задоволенні його адміністративного позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно поновив позивачу пропущений ним строк на звернення до суду з даним позовом. Крім того, суд не врахував, що право володіння і користування спадковим майном, в спірному випадку квартирою, за адресою: АДРЕСА_1 , у позивача виникло з моменту відкриття спадщини, відповідно до ст. 1296 ЦК України. А отже, право власності на квартиру у позивача виникло до набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 191/2932/18. Таким чином, дії державного виконавця щодо опису та арешту майна вказаної квартири, і подальше проведення прилюдних торгів були цілком правомірними. На думку скаржника, підстав для скасування оскаржених позивачем постанов, з огляду на їх правомірність, у суду першої інстанції не було.

Позивач через свого представника направив письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи скаржника безпідставними. Просить залишити рішення суду у даній справі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві позивач стверджує, що квартира не може підлягати конфіскації в дохід Держави у межах виконавчого провадження №60966997, відкритого з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, бо у розумінні приписів ч.1 ст.48, ст.49 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) та ч.1 ст.50, ч.2 ст.52 Кримінального кодексу України (далі КК України) конфіскація майна є додатковим видом покарання та направлена на майно, яке було набуте винною особою до набрання законної сили відповідним вироком. Майно, набуте після набрання законної сили вироком суду, не може підпадати під дію вироку та розглядатися як об`єкт для конфіскації, а засуджений не може нести додаткове покарання у вигляді конфіскації майна протягом невизначеного терміну. Здійснення відповідачем опису та арешту квартири позивача є протиправним.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа у справі ОСОБА_2 та його представник погодилися з доводами скаржника, просили апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши представників сторін, третю особу та його представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури залишено без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України, залишено без змін.

Таким чином, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 набрав законної сили 29.11.2019р.

23.12.2019р. на підставі та на виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №191/2932/18 зі строком пред`явлення до виконання до 29.02.2020р. про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 .

Супровідним листом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. виконавчий лист направлено на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Разом із виконавчим листом також надіслано довідку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р., згідно з якою у кримінальному провадженні відносно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України, відсутній протокол опису майна.

Виконавчий лист, виданий 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, та довідка суду від 23.12.2019р. надійшли до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (реорганізованого в подальшому у Перший правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) 13.01.2020р.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. від 14.01.2020р. відкрито виконавче провадження №60966997 з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. 25.01.2020р. та зареєстрованого в реєстрі за №110, ОСОБА_1 набув право власності на спадщину - об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 22,7 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємець, вказаний у заповіті своєї баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та якій квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого міським державним комунальним експлуатаційним підприємством Дніпроміськелектротранс 03.08.1998р., зареєстрована Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації і записана у реєстрову книгу за №374п-34-67.

25.01.2020р. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вище вказане нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50812069 від 25.01.2020р.), про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис №35187126.

10.06.2020р. старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у ньому записів про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, на який отримано інформаційну довідку №212024391 від 10.06.2020р., в якій зазначалося про здійснення 25.01.2020р. державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. про арешт майна боржника від 10.06.2020р. у виконавчому провадженні №60966997, з посиланням на ст.56 Закону України Про виконавче провадження, накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру, реєстраційний номер: 101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. від 10.11.2020р. у виконавчому провадженні №60966997 з посиланням на ст.56 Закону України Про виконавче провадження здійснено опис та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме: квартиру, реєстраційний номер: 101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальна площа 22,7 кв.м., житлова площа 12,4 кв.м. На описане майно накладено арешт та встановлене обмеження права користування ним: продавати, передавати третім особам, дарувати.

Позивач, вважаючи постанови та дії відповідача щодо арешту та опису майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 - у виконавчому провадженні №60966997 протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність оскаржених позивачем постанов та необхідність їх скасування, оскільки, з урахуванням вимог чинного КПК України, питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого ОСОБА_1 повинно було бути вирішено судом у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, за відповідним зверненням державного виконавця. Такого порядку відповідачем дотримано не було.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується, враховуючи наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами ст.1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини 4 статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються: у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився.

За змістом приписів абз.1 ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, ч.7 ст.26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Частиною 5 статті 56 Закону №1404-VІІІ встановлено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Пунктом 10 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за №489/20802 (далі Інструкція №512/5, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Отже, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону №1404-VІІІ підлягає примусовому виконанню.

Як встановив суд, виконавче провадження №60966997, в якому винесено оскаржені постанови щодо арешту та опису майна боржника, здійснювалося з примусового виконання виконавчого листа №191/2932/18, виданого 23.12.2019р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі та на виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 .

У розумінні приписів ч.1 ст.59 Кримінального кодексу України (далі КК України) конфіскація майна - різновид додаткового кримінального покарання і полягає в примусовому безплатному вилученні майна, яке є власністю засудженого, у власність держави. Цей вид покарання застосовується тільки тоді, коли він передбачений санкцією статті закону, за якою підсудний визнаний винним.

Для забезпечення конфіскації майна і цивільного позову у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, накладається арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, на яких законом покладено матеріальні відповідальність за його дії, а також вилучається майно, на яке накладено арешт.

Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) визначено порядок виконання покарання у виді конфіскації майна та встановлено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Наведеній нормі кореспондують приписи ч.ч.1-2 ст.62 Закону №1404-VІІІ, якими передбачено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас, ст.49 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.

Таким чином, виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби, зокрема, з певними особливостями. Так, державний виконавець отримує від суду, який постановив вирок наступні документи: 1) якщо опис майна проводився - виконавчий лист, копію вироку та копію опису майна; 2) якщо опис майна не проводився - виконавчий лист, копію вироку та довідку про те, що опис майна не проводився. На підставі отриманих від суду документів державний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

У першому випадку, якщо опис майна вже проводився, державний виконавець перевіряє наявність зазначеного в описі майна і вживає заходи щодо виявлення іншого майна засудженого, яке підлягає конфіскації. У випадку виявлення такого майна, державний виконавець включає його до опису.

У другому випадку, якщо опис майна не проводився, державний виконавець здійснює виконавчі дії, спрямовані на виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації і після його виявлення здійснює опис майна, про що складає відповідну постанову.

Особливість даного спору полягає у тому, що виконавче провадження здійснювалося з метою забезпечення виконання судового рішення, що передбачало конфіскацію майна, яке є власністю засудженого, як додаткового покарання, визначеного статтею 59 КК України.

При цьому, оскільки конфіскація майна є додатковим видом покарання, то вона направлена саме на майно, яке було набуте винною особою до винесення відповідного вироку суду. Засуджений не може нести додаткове покарання у вигляді конфіскації майна протягом невизначеного часу.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків №11 від 21.12.1990р. (з подальшими змінами), в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством за поданням державного виконавця або прокурора суд може вирішити питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке придбане до винесення вироку і підлягає за законом конфіскації, а також на майно, яке було придбане хоча б і після винесення вироку, але на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку.

Аналогічні правові висновки наведені у п.4 Практики застосування судами конфіскації майна, затвердженої Верховним Судом України від 19.09.2000р.

Отже, при вирішенні питання щодо звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке було придбане після винесення вироку, слід враховувати яким чином придбане це майно, зокрема, чи не придбане воно на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, тощо, і чи не закінчився строк давності виконання вироку.

При цьому ст.537 КПК України визначено питання, які вирішуються судом під час виконання вироків. Наведений у ст.537 КПК України перелік вказаних питань не є вичерпним, позаяк п.14 ч.1 ст.537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати й інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Судом встановлено, що спірна квартира, на яку оскарженими постановами відповідача накладено арешт та проведено її опис, була набута позивачем після винесення та набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №191/2932/18. При цьому, судом у вироку не зазначено конкретного майна позивача, що підлягає конфіскації, в тому числі і вище вказаної квартири, також не було проведено й опису майна позивача у кримінальному провадженні щодо нього, що підтверджено довідкою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р., що надсилалася відповідачу разом із виконавчим листом.

Державний виконавець, вживаючи заходи щодо виявлення майна засудженого ОСОБА_1 , яке підлягає конфіскації на підставі вироку суду у справі №191/2932/18, та виявивши набуте позивачем майно вже після винесення і набрання законної сили цим вироком, не переконавшись, чи це майно безпосередньо може бути піддане конфіскації, з урахуванням того, що конфіскація майна є додатковим видом покарання і направлена саме на майно, яке було набуте винною особою до винесення відповідного вироку суду, а також не з`ясувавши чи це майно було придбане хоча б і після винесення вироку, але на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, необґрунтовано та безпідставно виніс оскаржені постанови від 10.06.2020р. та від 10.11.2020р. про арешт та опис цього майна.

З урахуванням вимог чинного КПК України, вирішення питань про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого ОСОБА_1 повинно було бути вирішено судом у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України за відповідним зверненням державного виконавця.

Ні прокурор, ні державний виконавець, на виконанні якого перебував виконавчий документ, не зверталися до суду з відповідним клопотанням та/або поданням щодо вирішення питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого у межах виконавчого провадження №60966997, а саме: квартиру загальною площею 22,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (що була набута ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2020), у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, і відповідне рішення суду відсутнє.

За наведених обставин суд дійшов правильного висновку про протиправність оскаржених постанов відповідача від 10.06.2020р. та від 10.11.2020р. та наявність підстав для їх скасування.

Суд відхиляє доводи скаржника щодо того, що право власності на зазначену квартиру виникло у позивача до набрання законної сили вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у справі №191/2932/18 (29.11.2019р). Скаржник стверджує, що з огляду на приписи статей 1220, 1268 ЦК України, часом відкриття спадщини і днем набуття позивачем права на спадщину є день смерті його бабусі ОСОБА_3 , тобто 23.07.2019 року, а не дата видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 25.01.2020 року, бо у встановленому законом порядку позивач не відмовився від прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, згідно з ч.4 ст.334 ЦК Укарїни, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Таким чином, оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то таке право виникає саме з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Стосовно доводів скаржника про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалою від 11.01.2024 року заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду у справі №160/26390/23 задовольнив, поновивши ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов і зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, судом надавалася оцінка доказам, що подавалися позивачем на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, та доказам, що подавав відповідач на спростування таких тверджень.

Так, судом було встановлено, і це не спростовано відповідачем, що позивачу копії оскаржених постанов не направлялися, що унеможливило ознайомлення з їх змістом та з`ясування підстав для їх прийняття, що є необхідним для звернення до суду з позовом.

Доказів, які б підтверджували, що позивач дізнався або міг дізнатися про прийняття оскаржених постанов (дій) раніше, ніж 30.08.2023р., матеріали справи не містять. Ідентифікатор доступу до виконавчого провадження №60966997 надано відповідачем представнику позивача лише в усній формі після отримання листа від 25.09.2023р., що відповідачем не спростовано. До суду позивач з даним позовом звернувся 07.10.2023р., направивши його засобами пощтового зв`язку (позов в суді зарєстровано 12.10.2023р.)

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

В спірному випадку суд першої інстанції обгрунтовано визнав поважними причини пропуску строку на звернення позивача до суду з даним позовом та поновив йому такий строк.

Докази, що додані відповідачем до клопотання, адресованого суду апеляційної інстанцї, таких висновків суду першої інстанції щодо існування поважних причин пропуску позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом, не спростовують.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують. Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 287, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі №160/26390/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.В. Шлай