Справа № 140/1552/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1552/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не проведення звільнення з військової служби на підставі абз.4 п.п. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та яка є особою з ІІ групою інвалідністю та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби на підставі абз.4 п.п. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та яка є особою з ІІ групою інвалідністю.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходить військову службу у Збройних силах України, у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №2 від 18.07.2023 позивача призначено на посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи. В період проходження військової служби, позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби (припинення дії контакту) на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини (у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною, яка за медичним висновком ЛКК потребує постійного стороннього догляду та яка є інвалідом ІІ групи. Листом від 03.01.2024 командир військової частини вищевказаний рапорт повернув без реалізації з причин ненадання військовослужбовцем висновку МСЕК про потребу в такому догляді.

Вважає, що відповідач при розгляді рапорту позивача про припинення (розірвання) контракту та звільнення його з військової служби повинен застосовувати норми ст.26 Закону №2232, а не положення постанови №413, а доданий до рапорту висновок ЛКК №23/16 від 11.12.2023, виданий КНП «Горохівський ЦПМД» є належним доказом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, дії командування в/ч НОМЕР_1 щодо повернення без реалізації поданого позивачем рапорту про припинення (розірвання) контракту та звільнення його з військової служби є неправомірними, оскільки позивачем було подано належні докази, які підтверджують про наявне право в останнього для звільнення з військової служби.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с.1-8).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.24).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 29.02.2024 відповідач позовні вимоги не визнав. Зазначає, що командир військової частини відмовив у задоволенні рапорту позивача з тих підстав, що останній не надав на підтвердження потреби хворої дружини у здійсненні постійного догляду висновку медико-соціальної експертної комісії, а тому визначені Законом підстави для звільнення його з військової служби відсутні. Позивач помилково вважає, що передбачена у законі необхідність отримання висновку про потребу у сторонньому догляді однією з двох комісій (МСЕК або ЛКК) є альтернативним способом (на вибір особи). Крім того, додане позивачем заключення ЛКК КНП «Горохівський ЦПМД» №23/16 від 11.12.2023 містить висновок про те, що дружина військовослужбовця ОСОБА_2 «потребує стороннього догляду».

Звертає увагу суду на те, що командир військової частини НОМЕР_1 не наділений повноваженнями приймати рішення про звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби.

З огляду на викладене, правові підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною не підтверджені висновком МСЕК, а правовідносини між позивачем та відповідачем не містять ознак публічно-правового спору (а.с.29-31).

У відповіді на відзив від 05.03.2024 представник позивача вважає, що викладені твердження відповідача є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зазначає, шо відповідач повинен був би скерувати до ВЧ НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) для прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, тим самим допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби. Позовні вимоги викладені вірно та у відповідності до закону. Просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с.41-46).

Представник відповідача 09.03.2024 надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, шо позивачем обрано неефективний (передчасний) спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту. Відповідач військова частина НОМЕР_1 не здійснює владні управлінські функції, тому не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України. Отже, необхідно ухвалити рішення про закриття провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України (а.с.49-50).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 . Вид військової служби (відповідно до положень ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») - військова служба за контрактом осіб офіцерського складу (а.с.13-14).

30.12.2023 позивач звернувся з рапортом до відповідача, у якому просив клопотання командира перед уповноваженою на прийняття рішення особою про припинення контракту і звільнення його з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме, у зв`язку з необхідністю догляду за хворою дружиною, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Листом від 03.01.2024 командир військової частини повідомив позивача про повернення рапорту без реалізації з причин ненадання військовослужбовцем висновку МСЕК про потребу в догляді за дружиною. Вказавши, що заключення ЛКК КНП «Горохівський ЦПМД» №23/16 від 11.12.2023 з висновком про потребу його дружини у сторонньому догляді внаслідок хвороби, не є належним підтвердженням наявності підстави для звільнення з військової служби (а.с.15).

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою цієї статті передбачені наступні види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки;

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, який затверджений Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022 від 18.04.2022, який затверджений Законом України №2212-IX від 21.04.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 від 17.05.2022, який затверджений Законом України №2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022, який затверджений Законом України №2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №757/2022 від 07.11.2022, який затверджений Законом України №2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06.02.2023, який затверджений Законом України №2915-IX від 07.02.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №254/2023, від 01.05.2023, який затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №451/2023, від 26.07.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №734/2023 від 06.11.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05.02.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

В свою чергу, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.09.2021 (а.с.15, зворот) вбачається, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 .

Відповідно до заключення Лікарсько-консультативної комісії №23/16 від 11.12.2023 року, виданого КНП «Горохівський ЦПМД» ОСОБА_2 , інвалід ІІ групи, через хворобу потребує стороннього догляду (а.с.19).

Відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»: контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Положеннями абзацу 6 частини першої Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 року за №413 (далі - Положення №413) зазначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини через необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) для осіб до 18 років.

Згідно підпункту 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009року №1317 (далі - Положення про МСЕК №1317) передбачено, що це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; Міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків тощо.

Наказом МОЗ від 09.04.2008 року №189, зареєстрованим в Мінюсті України за №589/15280 04.07.2008 року, затверджено «Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності», пункти 3 та 4 якого визначено, що до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

- форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою КМУ від 17.04.2019 року №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

- висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, підставою для звільнення громадян з військової служби може бути необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК для осіб віком понад 18 років, чи ЛКК для осіб до 18 років.

Таким чином, належним доказом підстави звільнення позивача за абзацом 4 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ через необхідність постійного догляду за дружиною, є складений у відповідності до чинного законодавства висновок МСЕК, який підтверджує необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною.

Наданий позивачем до рапорту про звільнення його з військової служби заключення ЛКК КНП «Горохівський ЦПМД» №23/16 від 11.12.2023, про те, що дружина позивача ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, не є підставою для звільнення позивача з військової служби за абзацом 4 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за контрактом через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю стороннього догляду за хворою дружиною.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що постанова Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 не може братися до уваги, оскільки діє спеціальний закон, який регулює підстави звільнення військовослужбовця саме під час дії воєнного стану, оскільки в даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 №413 не суперечать Закону України №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова.

При вирішенні даного спору, суд наголошує на тому, що нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 деталізують положення Закону України № 2232-XII, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова ( в тому числі і під час військового стану).

Закон встановлює загальні правові норми, якими передбачено перелік документів і органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, заключення ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

В даному випадку, для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за дружиною, позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дружиною не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність залишення рапорту останнього без реалізації.

Суд у даних спірних правовідносинах не досліджує наявність та можливість інших осіб догляду за хворою дружиною позивача.

На думку суду інші доводи та аргументи сторін не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого ним рапорту з додатками відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський