Справа № 214/2071/24
Суддя: Сіденко С. І.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/2071/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВБДР ППП в місті Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Поліщука Олега Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до інспектора ВБДР ППП в місті Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Поліщука Олега Сергійовича і просить суд поновити йому строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №222087 від 09.02.2023р.; скасувати постанову серії БАВ №222087 від 09.02.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП, посилаючись на відсутність порушень ним вимог КУпАП. В обґрунтування вимог зазначено, що 09.02.2024 року о 07:05 год. по вул. Чумацький шлях, е/о 47, в м. Кривому Розі, Інгулецькому районі, він дійсно керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ 312 D, д.н.з. НОМЕР_1 , проте жодних адміністративних порушень не вчиняв. Оскільки в цей день ним не здійснювалось перевезення пасажирів. Він їхав на станцію технічного обслуговування автомобілів та для здійснення ремонту автомобіля, а саме підлоги та арки з лівої сторони, ним було тимчасово демонтовано 5 сидінь з задньої частини транспортного засобу. Інспектор поліції, при винесенні постанови, не реагував на його пояснення, що автомобіль не було переобладнано, а зняття сидінь була вимушена та тимчасова міра, яка мала місце саме для ремонту автомобіля. Вважає, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в порушення вимог законодавства, не в повному обсязі було з`ясовано обставини, які підлягають обов`язковому з`ясуванню, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, та безпідставно винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Тому враховуючи указані порушення, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач до судового засідання не з`явився. В канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В межах встановленого законом строку відзив на позов не подав. Клопотань про продовження строку на подання відзиву суду не заявляв.

З огляду на неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, керуючись ч.2 ст.175 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом, суд вважає такі причини поважними, оскільки позивач оскаржив спірну постанову у адміністративному порядку та рішенням від 22.02.2024, яке направлено позивачу 23.02.2024, його звернення залишено без задоволення, а спірну постанову без змін, позов скеровано до суду 04.03.2024, тому строки звернення до суду позивачем не порушені, а тому задля забезпечення права на доступ до правосуддя такий строк слід поновити.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 09 лютого 2024 року інспектором ВБДР ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, старшим лейтенантом поліції Поліщуком О.С. було винесено постанову серії БАВ №222087 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно вказаної постанови, 09.02.2023 року о 07:05 год. в м. Кривому Розі по вул. Чумацький шлях, е/о 47, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Мерседес Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, здійснював перевезення пасажирів, при цьому автобус був переобладнаний з порушенням правил і стандартів: демонтовано 5 місць для сидіння (встановлено 14 місць замість передбачених 19 місць), чим порушив п. 31.3.а ПДР України, яким скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Згідно з положеннями п. 31.3.а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

За порушення даного пункту Правил Дорожнього руху України передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП, - керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність відповідно до частини другої статті 121 КУпАП, серед іншого є використання водієм транспортного засобу для перевезення пасажирів обладнання якого не відповідають вимогам правил та стандартів.

Підставою для прийняття спірної постанови було порушення позивачем Правил Дорожнього руху України, а саме: здійснення перевезення пасажирів транспортним засобом, який було переобладнано з порушенням правил і стандартів, тобто з порушенням вимог п. 31.3.а ПДР України.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення правопорушення та є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 77 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395) постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Разом з тим, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення («До постанови додаються…»).

Як вбачається з п.7 постанови серії БАВ №222087, не зазначено доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які додаються до постанови.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи не містять відеозапису розгляду справи на місці вчинення правопорушення, а отже відповідачем не спроствовано доводів позивача про недотримання процедури розгляду матеріалів адміністративного правопорушення визначеного нормами КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справах «Кобець проти України» від 14.02.2018, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення вини «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-р 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї, ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, у тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у своєму рішенні від 10.02.1995, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно зі ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи положення ст. 77 КАС України, враховуючи той факт, що відповідачем не спроствовано доводів позивача про недотримання процедури розгляду матеріалів адміністративного правопорушення визначеного нормами КУпАП, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог шляхом скасування спірної постанови та закритя провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

За системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, шо станом на час звернення до суду становить 605,60 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.. З огляду на задоволення позовних вимог та ставку судового збору за даним позовом, яка становить 605,60 грн., на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підлягає відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статями 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №222087 від 09.02.2023р.

Скасувати постанову серії БАВ №222087 від 09 лютого 2023 року винесену інспектором ВБДР ППП в місті Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області ДПП, старшим лейтенантом поліції Поліщуком О.С. про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 121 КупАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 121 КупАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-А) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви до суду суму 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до до Третього адміністративного апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя С.І. Сіденко