Справа № 460/1195/24
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2024 року м. Рівне №460/1195/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДубенської міської ради Рівненської області, міського голови м.Дубно Антонюка Василя Михайловича
про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дубенської міської ради Рівненської області, міського голови м. Дубно Антоюка Василя Михайловича, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження міського голови м. Дубно Василя Антонюка №3-к від 10 січня 2024 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності;

- стягнути з відповідачів матеріальні збитки за не виплачену додаткову винагороду у вигляді щомісячних премій, в зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення;

- стягнути з відповідачів матеріальні збитки та моральну шкоду за рахунок бюджетних асигнувань Дубенської міської ради;

- стягнути з відповідачів понесені витрати на правничу допомогу та сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Дубенської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначає, що відповідно до статті 149 КЗпП України, якою також керувався Відповідач 2 в своєму Розпорядженні, при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Позивачку було притягнули до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання функціональних обов`язків, проте в чому саме проявилось таке неналежне виконання функціональних обов`язків так і до сьогодні їй не відомо. Факт неналежного виконання таких обов`язків жодним чином не зафіксовано та не доведено. В Розпорядженні не зазначено, який саме дисциплінарний проступок вчинено позивачкою, час його вчинення та які посадові обов`язки були виконанні неналежним чином, наявність вини позивачки ніяким чином не була доведена, в тому числі через службове розслідування, яке проведено не було. Надати пояснення з цього приводу роботодавцем позивачці не пропонувалось, що є грубим порушенням норм КЗпП.

Зі змісту Розпорядження вбачається, що підставою для його винесення було подання Управління Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області від 18.12.2023 року № 131703-13/3355-2023, в якому описуються результати ревізії управління освіти Дубенської міської ради за період 01.01.2020 по 30.06.2023, перед яким поставлена вимога про усунення виявлених порушень законодавства №131703-14/3317-2023 від 14.12.2023 р. Проте в Акті ревізії № 13-17-03-06/18 від 05.12.2023 р. відсутні будь-які, виявлені комісією, порушення норм чинного законодавства саме позивачкою, а у вимозі перераховано вичерпний перелік виявлених порушень, які підлягають усуненню з вказанням на спосіб їх усунення, зокрема пред`явлення вимоги на їх до суб`єктів господарювання, контрагентів та підрядників управління освіти про відшкодування коштів, в порядку норм цивільного та господарського законодавства. Всі вимоги про усунення виявлених порушень законодавства, передбачені Вимогою та Актом, були виконанні, на адреси визначених у них суб`єктів господарювання управлінням освіти були направлені відповідні претензії, більшість контрагентів такі претензії задовольнили та відшкодували кошти на користь спеціального фонду бюджету Дубенської міської ради. По інших суб`єктах господарювання управлінням освіти було направлено заяву в Дубенську окружну прокуратуру для представлення інтересів управління освіти в суді щодо стягнення з останніх відповідних сум грошових коштів за неналежне виконання зобов`язань по договорах.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» - орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Відповідно до пункту 15 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Питання про притягнення позивачки до відповідальності не піднімалося взагалі. В даному випадку така функція органом контролю не здійснювалася, що свідчить про відсутність на це правових підстав, та, як наслідок, протиправність та незаконність оскаржуваного Розпорядження.

Як результат притягнення Позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, її не було включено до списку осіб на преміювання за підсумками роботи в січні, лютому та березні 2024 року, як наслідок вона недоотримала і продовжує недоотримувати частину свого місячного доходу чим завдається їй матеріальний збиток.

Крім того, Позивачка дізнавшись про оголошення їй догани за неналежне виконання функціональних обов`язків пережила важке нервове потрясіння, душевні страждання, приниження честі, гідності, а також ділової репутації, яку вона здобувала протягом значного періоду свого життя, починаючи з 2004 року, що завдало значної шкоди її здоров`ю. Весь цей час вона переживає стурбованість і тривогу, психічне напруження, що має негативний вплив на членів її сім`ї чоловіка, трьох синів. В неї було діагностовано гіпертонічний криз.

На думку Позивачки, причиною винесення їй догани є неприязне ставлення Відповідача 2 до неї, про що свідчать факти отримання нею найнижчої заробітної плати порівняно з іншими начальниками управлінь та відділів Дубенської міської ради, та навіть їх заступників, перешкоджання у її діяльності, як депутата Дубенської міської ради, Відповідачем 2 та іншими посадовими особами міської ради, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися з заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, та в зв`язку з чим порушено вже два кримінальні провадження.

Ухвалою судді Жуковської Л.А. від 09.02.24 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.02.24 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.24 року №74 проведений повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку з відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді ОСОБА_2 .

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи №460/1195/24 дану справу передано на розгляд судді Щербакова В.В.

Ухвалою від 22.02.2024 року справу було прийнято до провадження судді Щербакова В.В.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву, в яких заперечили щодо позовних вимог

Відповідач 1 у своєму відзиві стверджує, що позов є необгрунтованим та безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію обгрунтовує тим, що згідно з пунктом 6.1 Положення про управління освіти Дубенської міської ради, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 10.09.2021 № 1156, начальник управління здійснює керівництво управлінням, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, сприяє створенню належних умов праці у підпорядкованих йому підрозділах.

Передумовою для прийняття Розпорядження міським головою про притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивачки стала вимога Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області від 14.12.2023 № 131703-14/3317-2023 про усунення порушень законодавства, виявлених в ході ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління освіти Дубенської міської ради за період з 01.01.2020 по 30.06.2023. Порушення норм чинного законодавства, котрі були виявлені в ході ревізії діяльності управління освіти, вказують на причинно-наслідковий зв`язок пов`язаний з невиконанням Позивачкою своїх обов`язків передбачених Положенням про управління освіти, іншими нормативно-правовими актами. Позивачка не забезпечила належну організацію роботи управління та контроль за дотриманням підлеглими особами (головним бухгалтером ОСОБА_3 , бухгалтером централізованої бухгалтерії ОСОБА_4 , економістом 1 категорії централізованої бухгалтерії ОСОБА_5 ) бюджетної дисципліни та бюджетного законодавства, законодавства про публічні закупівлі (фахівцем з публічних закупівель групи централізованого господарського обслуговування ОСОБА_6 ), містобудівного законодавства (інженерами управління ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ).

Відповідач 1 вважає, що ОСОБА_1 недостатньо вживалося заходів для недопущення виявлених за результатами ревізії порушень. Враховуючи очевидність порушень законодавства, виявлених в ході ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління освіти Дубенської міської ради, котрі стали наслідком неналежного виконання Позивачкою своїх посадових обов`язків, то службове розслідування стосовно ОСОБА_1 не проводилося.

Письмові пояснення були надані Позивачкою листом від 29.12.2023 № 3110, зі змісту пояснень не вбачається що ОСОБА_1 визнає недоліки в здійсненні нею загального керівництва управлінням освіти. Натомість вказується на факт проведення оперативної наради управління освіти і роздавання доручень відповідальним особам щодо здійснення аналізу допущених порушень та надсилання претензій про відшкодування коштів. Разом з тим підтверджено ту обставину, що управлінням було підготовлено претензій на загальну суму 3 283 872,75 гривень.

Під час прийняття оскаржуваного Розпорядження міський голова ОСОБА_9 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак не допускав порушення прав позивача.

Позовні вимоги Позивачки необґрунтовані належними та допустимими доказами в частині стягнення з Дубенської міської ради матеріальної та моральної шкоди, адже Дубенська міська рада не приймала жодних організаційно-розпорядчих актів стосовно Позивачки. Відповідач 1 вважає, що позовні вимоги про стягнення з них моральної шкоди є такими, що заявлені до неналежного відповідача, і це є самостійною підставою для відмови у позові.

Беручи до уваги викладене, Відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач 2 свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 6.1. Положення про управління освіти Дубенської міської ради, яке затверджене рішенням Дубенської міської ради від 10.09.2021 № 1156, та Розділом IV якого передбачено обов`язки начальника управління освіти, відповідальність за неналежне виконання роботи підлеглими та не здійснення належного контролю над ними несе начальник управління, тобто Позивачка. Об`єктом контролю ревізії Управління Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області було управління освіти Дубенської міської ради, а тому безпосередню відповідальність за виявлені порушення під час його діяльності має нести начальник.

ОСОБА_1 не забезпечила належну організацію роботи управління та контроль за дотриманням підлеглими особами (головним бухгалтером Масловською CM . бухгалтером централізованої бухгалтерії ОСОБА_4 , економістом І категорії централізованої бухгалтерії ОСОБА_5 ) бюджетної дисципліни та бюджетного законодавства, законодавства про публічні закупівлі (фахівцем з публічних закупівель групи централізованого господарського обслуговування ОСОБА_6 ), містобудівного законодавства (інженерами управління ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ).

Позивачем не забезпечено контролю за укладеними управлінням освіти договорами технічного нагляду в частині виконання своїх зобов`язань перед управлінням інженером технічного нагляду ОСОБА_11 , інженером технічного нагляду ОСОБА_12 та інженером технічного нагляду ОСОБА_13 .

Щодо проведення службового розслідування відносно підлеглої особи, то це є правом роботодавця, а не його обов`язком, що вирішується керівником відповідного органу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного правопорушення підтверджується результатами ревізії, як іншим документом, що може засвідчити вину посадової особи органу місцевого самоврядування у вчиненні дисциплінарного проступку, про яку Дубенську міську раду було повідомлено листом Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області від 18.12.2023 № 131703-13/3355-202.

Позивачка надала пояснення (лист від 29.12.2023 № 3110), щодо допущених порушень чим підтвердила їх наявність, зокрема, тим, що управлінням освіти було підготовлено претензій на загальну суму 3 283 872,75 гривень.

Стосовно нібито несприятливого ставлення до Позивачки внаслідок чого вона отримує найнижчу заробітну плату порівняно з іншими начальниками управлінь та відділів Дубенської міської ради, то таке твердження ОСОБА_1 пов`язане з елементарним незнанням структури та всіх складових, які формують заробітну плату посадових осіб місцевого самоврядування.

Депутатська діяльність ОСОБА_1 жодним чином не має відношення до виконання нею своїх обов`язків на посаді начальника управління освіти, а відповідно й не впливала на об`єктивність прийняття з боку Відповідача 2 рішення про застосування до неї дисциплінарного стягнення, це ототожнення Позивачкою її діяльності як депутата місцевої ради з роботою на посаді начальника управління освіти.

Позивачкою не надано доказів, які підтверджували б зниження її ділової репутації. На своїй посаді Позивачка має належним чином виконувати свої обов`язки, а не дбати про свою ділову репутацію.

Щодо матеріальних збитків, а саме питання недоотримання щомісячної премії, то виплата премій вирішується міським головою відповідно до особистого вкладу працівника в загальні результати роботи, а також в межах коштів, передбачених кошторисом на преміювання та економії фонду оплати праці, а тому така виплата не є обоє`язковою. Невиплата будь-якій посадовій особі міської ради премії не призводить до погіршення умов оплати праці передбачених відповідними нормативними актами.

У зв`язку з тим, що Відповідач 2 вважає оскаржуване Розпорядження законним, а премію виплатою, що не входить до складу основної заробітної плати, відтак вимога Позивачки про стягнення невиплаченої щомісячної премії не підлягає задоволенню.

Крім того відсутній будь-який причинний зв`язок між оголошенням Позивачці догани та придбаними нею згідно фіскального чеку ліками, в якому містяться також ліки, що не були призначенні лікарем. Копію оскаржуваної догани ОСОБА_1 було вручено 12.01.2024, а лікарняний відкрито лише за два дні.

Що стосується моральної шкоди, то вимога про її стягнення є похідною від вимоги про скасування Розпорядження, а тому не може бути задоволена у випадку відмови від задоволення первинної вимоги. Крім того, Відповідач 2 зауважує, що сама Позивачка свідомо ще 12 січня 2024 року на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook поширила допис про притягнення її до дисциплінарної відповідальності (режим доступу- https://cutt.ly/5) та фото оскаржуваного розпорядження міського голови, не переймаючись при цьому своєю діловою репутацією, а відповідно й завданими їй моральними стражданнями.

Відповідач 2 вважає, що витрати на правничу допомогу завищені в 3-5 раз, враховуючи те, що справ є малозначною, а позовна заява підписана Позивачкою, а не її представником, а тому очевидно, що саме Позивачка, як колишній адвокат, здійснювала її підготовку. Представником підписано лише заяву про усунення недоліків позовної заяви, а також розрахунок та обґрунтування завданої моральної шкоди.

Позивачкою була подана до суду відповідь на відзив Відповідачів 1 та 2, у якій вона зазначає, що жодного слова щодо неналежного виконання роботи підлеглими та здійснення належного контролю над ними, як можливості нести начальником управління освіти Дубенської міської ради за це відповідальність, а саме за таке порушення Позивачці було винесено догану згідно оскаржуваного Розпорядження, в Положенні про управління освіти Дубенської міської ради не зазначено, і не може бути зазначено, адже кожен із працівників має свою посадову інструкцію, в якій чітко зазначено його функціональні обов`язки, за не виконання або неналежне виконання яких такі особи можуть нести відповідальність. Саме на такі посадові інструкції спирались і представники Держаудитслужби в Рівненській області в своєму Акті ревізії № 13-17-03-06/18 від 05.12.2023 р., коли визначали, на їхню думку, виявлені порушення норм чинного законодавства деякими працівниками управління освіти. Жодної згадки про виявлення порушень в діях Позивачки у вищезазначеному Акті не зазначалось, хоча представники контролюючого органу при перевірці також керувались і Положенням про управління освіти Дубенської міської ради. Окремої посадової інструкції в Позивачки не було і немає, її повноваження визначенні загальними нормами Положення про управління освіти, в якому не регламентуються обов`язки, права і відповідальність за виконання покладених на начальника управління освіти функцій. В оскаржуваному Розпорядженні не міститься посилання навіть на жоден із пунктів Положення про управління освіти.

Тому усі твердження Відповідача 1 та 2 щодо доведеності вини Позивачки у скоєному дисциплінарному проступкові не відповідають дійсності та нічим не підтверджені.

Позивачка звертає увагу суду на факти упередженого, несправедливого та навіть образливого, такого, що принижує її честь та гідність, ділову репутацію, ставлення Відповідача 2 до неї. Зокрема зауважує, що 14 березня 2018 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області був виданий Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Управління освіти Дубенської міської ради за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, згідно якого аж в чотирьох випадках зазначалось про порушення, які були допущені колишнім начальником управління освіти Дубенської міської ради ОСОБА_14 (сторінки 62, 71, 113, 123 Акту), Акт встановлював безліч порушень норм чинного законодавства, містив 140 аркушів, проте до дисциплінарної відповідальності начальника управління освіти притягнуто не було.

Твердження Відповідача 1 та 2, що саме дії Позивачки призвели до завищення вартості та обсягів ремонтно-будівельних робіт, як наслідок здійснення зайвої оплати підрядникам, самоусунення її від підписання господарських договорів, усе це також не відповідає дійсності, про що свідчить сам Акт ревізії та пояснення Позивачки відносно нього, на які посилались самі Відповідачі.

З приводу розміру моральної шкоди та матеріальних збитків, зокрема звернення до сімейного лікаря, то Позивачкою було додано до матеріалів справи скриншот зі свого телефону та додатку Вайбер, що підтверджує її твердження про звернення до сімейного лікаря в п`ятницю 12.01.2024, та перелік медикаментів, які позивачці необхідно було придбати за рекомендаціями лікаря. Особисто зустрітись та відкрити лікарняний в цей день вже не було можливості та необхідності, оскільки сімейного лікаря вже не було на робочому місці, а робочий тиждень вже завершився. Вже в понеділок, 15.01.2024, відбувся огляд, і як підтверджує сама відповідь лікаря на заяву позивачки, лікування залишилось незмінним, а лікарняний був відкритий на два робочі дні (понеділок та вівторок), оскільки фізичний та психоемоційний стан Позивачки ще був не стабільний.

Позивачка вважає твердження Відповідача 1 у відзиві на позовну заяву про неналежного відповідача в особі Дубенської міської ради безпідставним, адже Відповідач 2 є представником Дубенської міської територіальної громади в особі Дубенської міської ради, діє та виконує свої повноваження саме через неї, у випадку задоволення позову, з Відповідача 2 мають бути стягнуті в регресному порядку кошти, які будуть виплачені позивачці у вигляді матеріального та морального відшкодування за незаконне рішення останнього.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, в твердженнях Відповідача 2 знову неупередженість та одні лише безпідставні та неправомірні припущення, адже і Позивачка, і її представник має повне право підписувати усі документи в рамках судової справи. Вказує, що своїми припущеннями Відповідач 2 зловживає своїми процесуальними правами, намагаючись позбавити права на представництво Позивачки в суді, що є неприпустимо. Позивачкою було долучено до відповіді на відзив копію Договору про надання правничої допомоги з Додатком №1 (з розрахунком вартості послуг) та квитанцію до касового прибуткового ордера для обґрунтування витрат за надання правничої допомоги.

Що стосується висвітлення самою Позивачкою в соціальних мережах на своїй сторінці інформації про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, це її право як людини та громадянина, і ніхто не може їй це заборонити. Залучення інформаційного простору на сьогодні являється одним із найдієвіших методів боротьби та висловлювання своєї думки про несправедливі та неправомірні дії, рішення чи бездіяльність посадових або інших осіб, і Позивачка з перших днів своєї депутатської та управлінської діяльності це робила.

Відповідачами по справі не надано жодного доказу, який би підтверджував їх доводи, на яких ґрунтуються їх заперечення, а обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на Відповідачів, як суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем 1 та 2 було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, яке долучено до матеріалів справи.

У своїх запереченнях Відповідач 1 знову заперечує проти позову з тих самих підстав, а саме не виконання Позивачкою сумлінно своїх обов`язків, передбачених Положенням про управління освіти Дубенської міської ради, зокрема не забезпечення нею належної організації роботи управління та контроль за дотриманням підлеглими особами бюджетного законодавства, законодавства про публічні закупівлі, містобудівного законодавства.

Відповідач 1 зазначає, що в справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Навіть якщо припустити, що оскаржуване Розпорядження порушує права Позивачки, то це не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована із зазначенням того, які конкретно дії спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Виходячи з доводів Позивачки, вважає їх недостатніми і що нею не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням обставинами справи, звертає увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. Позивачка не надала доказів зниження ділової репутації, факту спричинення моральної шкоди, вини та протиправності дій міської ради, причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача 1 та спричиненням моральної шкоди.

У своїх запереченнях Відповідач 2 зазначає, що відповідно до підпунктів 6.14, 6.18, 6.21, 6.24 пункту 6 Положення про управління освіти Дубенської міської ради начальник управління розпоряджається коштами, які виділяються на утримання управління та виконання галузевих програм і заходів; укладає згідно Закону України «Про публічні закупівлі» фінансово-господарські договори на закупівлю товарів, робіт та послуг, що стосуються діяльності управління, позашкільних та дошкільних закладів освіти міста, центру професійного розвитку педагогічних працівників; заохочує та накладає дисциплінарні стягнення на працівників управління, керівників закладів освіти міста; забезпечує дотримання працівниками управління правил внутрішнього трудового розпорядку та виконавської дисципліни. Таким чином, зі сторони Позивачки було неналежне розпорядження коштами, вона здійснювала недостатній контроль над підлеглими щодо дотримання ними бюджетного законодавства та законодавства про публічні закупівлі.

Щодо порушень попереднього начальника управління освіти, які були встановлені Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області за результатами ревізії управління освіти Дубенської міської ради за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, то жодного відношення до справи, яка розглядається, вищезазначена ревізія та встановлені нею порушення не мають.

Відповідач 2 вважає, що витрати на правничу допомогу є завищеними, а документи, що додані до матеріалів справи Позивачкою, а саме Договір про надання правничої допомоги, додатки до нього, квитанція до прибуткового ордеру містять ряд суперечностей. Просить їх не приймати, адже на думку Відповідача 2, вони подані в порушення строків передбачених частиною 2 статті 79 КАС України.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Відповідно до розпорядження міського голови м. Дубно Василя Антонюка від 29.06.2021 №85-к ОСОБА_1 працює в Дубенській міській раді на посаді начальника управління освіти Дубенської міської ради з 01 липня 2021 року.

За період з 01.01.2020 по 30.06.2023 в управлінні освіти Дубенської міської ради Управлінням Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності, за результатами якої складено Акт ревізії № 13-17-03-06/18 від 05.12.2023 р. та поставлена вимога про усунення виявлених порушень законодавства №131703-14/3317-2023 від 14.12.2023 р.

18.12.2023 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області було направлено до Дубенської міської ради лист за № 131703-13/3355-2023 про результати ревізії управління освіти Дубенської міської ради.

29.12.2023 за № 3110 у відповідь на лист Управління Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області за № 131703-13/3355-2023 про результати ревізії управління освіти Дубенської міської ради та резолюції міського голови ОСОБА_15 від 19.12.2023, управлінням освіти Дубенської міської ради було надано письмові пояснення щодо результатів ревізії.

10 січня 2024 року міським головою м. Дубно Василем Антонюком було видано розпорядження №3-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_16 ».

Не погоджуючись із вище вказаним розпорядженням №3-к від 10.01.2024, Позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Так, за визначенням статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі статті 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

В статті 4 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зазначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

За приписами статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Згідно з статті 142 Кодексу законів про працю України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Суд зазначає, що до посадових осіб органу місцевого самоврядування можуть застосовуватися лише загальні дисциплінарні стягнення, передбачені статею 147 Кодексу законів про працю України: догана та звільнення.

За приписами статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Таким чином, системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є порушення трудової дисципліни.

За змістом статті 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень, згідно якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З розпорядження міського голови м. Дубно Василя Антонюка від 10.01.2024 №3-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_16 » вбачається, що підставою для притягнення Позивачки до дисциплінарної відповідальності стало подання (лист) Управлінням Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області від 18.12.2023 за № 131703-13/3355-2023 про результати ревізії управління освіти Дубенської міської ради за період 0 01.01.2020 по 30.06.2023.

Суд зауважує, що ні в листі від 18.12.2023 за № 131703-13/3355-2023, ні в Акті ревізії за № 13-17-03-06/18 від 05.12.2023 р. немає жодного вказання на порушення норм чинного законодавства саме Позивачкою, і що саме її дії призвели до тих чи інших порушень бюджетного законодавства та фінансових втрат, а у вимозі про усунення виявлених порушень законодавства №131703-14/3317-2023 від 14.12.2023 р. перераховано вичерпний перелік виявлених порушень, які підлягають усуненню з вказанням на спосіб їх усунення, зокрема пред`явлення відповідної вимоги до суб`єктів господарювання, контрагентів та підрядників управління освіти Дубенської міської ради про відшкодування коштів в порядку норм цивільного та господарського законодавства без вимоги притягнення до відповідальності винних у допущенні порушень осіб. Усі вимоги контролюючого органу управлінням освіти Дубенської міської ради було виконано.

Зі змісту вказаної вимоги про усунення виявлених порушень законодавства №131703-14/3317-2023 від 14.12.2023 р. вбачається, що загальна сума виявлених фінансових порушень склала 3 382 771,58 грн., більша частина з яких, а саме понад 3 млн. грн., це фінансові порушення, які відбулися до призначення Позивачки на посаду начальника управління освіти Дубенської міської ради. На момент написання листа Управлінням Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області від 18.12.2023 за № 131703-13/3355-2023 вже відбулося добровільне часткове відшкодування коштів від суб`єктів господарювання, з якими управління освіти мало договірні відносини.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» - орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Відповідно до пункту 15 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Як вбачається із вище вказаних документів органу фінансового контролю України, ні перед Позивачкою, ні перед Відповідачем 2, питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях, не порушувалось.

В матеріалах справи відсутні відомості та письмові докази щодо відібрання Відповідачем 2 письмових пояснень від ОСОБА_1 з приводу порушень нею вимог трудової дисципліни, що є грубим порушенням норм трудового законодавства України.

Суд не розцінює лист управління освіти Дубенської міської ради від 29.12.2023 за № 3110 як письмові пояснення з приводу порушень Позивачкою трудової дисципліни, а резолюцію міського голови ОСОБА_15 від 19.12.2024 на листі Управлінням Західного офісу Держаудитслужби Рівненської області від 18.12.2023 за № 131703-13/3355-2023, як вимогу до надання таких пояснень, адже ні в листі, ні в резолюції не встановлено та не зазначено про якісь порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, невиконання або неналежне виконання покладених на неї трудових обов`язків, за які її може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

У силу статей 147-149 Кодексу законів про працю України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, вина працівника, наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів, виключає наявність дисциплінарного проступку.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Твердження Відповідачів по справі про порушення Позивачкою своїх функціональних обов`язків з посиланням на пункти 6.1, 6.6, 6.14, 6.18, 6.21, 6.24 Положення про управління освіти Дубенської міської ради, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 09 вересня 2022 року №2418, суд не бере до уваги, оскільки жоден із таких пунктів із зазначенням конкретного посадового обов`язку, який порушила Позивачка та за яке її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не було вказано в оскаржуваному розпорядженні.

Відповідач 2 також не скористався своїм правом, передбаченим Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950, щодо призначення та проведення відповідного службового розслідування відносно Позивачки для встановлення її вини у вчиненні, на його думку, дисциплінарному проступку.

Таким чином, суд зазначає, що немає жодних конкретних фактів вчинення Позивачкою дисциплінарного проступку, не конкретизовано суть, час та обставини порушення нею трудової дисципліни, відповідно до якого документа та які саме трудові обов`язки нею було порушено, не враховано ні ступеня тяжкості вчиненого проступку, ні заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу Позивачки.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови м. Дубно Василя Антонюка від 10 січня 2024 року №3-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_16 ».

Щодо позовної вимоги про відшкодування суми невиплаченої премії у зв`язку з притягненням Позивачки до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні положення викладено у статті 15 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до змісту статті 2 Закону України "Про оплату праці" у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інші заохочувальні та компенсаційні виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Суд зазначає, що визначення розміру та виплата таких доплат є дискреційними повноваженнями.

За Рекомендацією № R (80) 2 комітету державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Повноваження Дубенської міської ради щодо визначення розміру та виплати премії є дискреційними, і Відповідач 2 в межах таких повноважень особисто прийняв рішення не включати Позивачку до списку осіб на преміювання за підсумкам роботи за січень, лютий, березень 2024 року з підстав притягнення її до дисциплінарної відповідальності відповідно до розпорядження від 10.01.2024 №3-к, що прописано у відповідних розпорядженнях про преміювання за відповідні місяці. Відповідно до довідок управління освіти Дубенської міської ради №360 від 04.03.2024 та №498 від 26.03.2024 загальна сума недоотриманих Позивачкою коштів за січень-березень 2024 року в зв`язку із вищезазначеними розпорядженнями Відповідача 2 «По преміювання» становить 14 837, 07 грн.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахування судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауваживши, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог Позивачки про стягнення з Відповідачів матеріальних збитків в розмірі 14 837, 07 грн., як недоотриманою нею додаткової винагороди у вигляді щомісячних премій, які щомісячно виплачуються посадовим особам Дубенської міської ради.

Крім того, суд дійшов до висновку про задоволення вимоги Позивачки щодо стягнення з Відповідачів вартості придбаних нею ліків відповідно до фіскального чеку від 12.01.2024 в сумі 425, 19 грн., враховуючи скріншотів переписки з сімейним лікарем ОСОБА_17 через додаток Вайбер особистого телефону Позивачки від 12.01.2024 та відповіді КНП «Міська поліклініка» Дубенської міської ради від 22.01.2014 №106.

Що стосується стягнення з Відповідачів моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн., то суд дійшов до висновку про часткове задоволення такої вимоги Позивачки, враховуючи наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд дійшов до висновку, що Позивачка довела, з погляду розумності своїх пояснень щодо характеру завданих їй немайнових втрат та доданих до матеріалів справи доказів, зокрема відповіді КНП «Міська поліклініка» від 22.01.2024 №106, скріншотів переписки з сімейним лікарем через додаток Вайбер особистого телефону, фіскального чеку про купівлю ліків від 12.01.2024, Свідоцтв про народження трьох дітей, двоє з яких шкільного віку, копій подяк, грамот, відзнак за її відносно недовгу кар`єру на посаді начальника управління освіти Дубенської міської ради, що її негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, спричиненою діями Відповідача 2. Разом з тим суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Разом з тим, суд також звертає увагу на мотиви прийняття Відповідачем 2 протиправного розпорядження про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Враховуючи наявні в справі докази, а саме розпорядження Відповідача 2 від 21.12.2023 №131-к «Про преміювання», згідно якого відсоток преміювання усіх посадових осіб управління освіти Дубенської міської ради, крім ОСОБА_1 , був встановлений в розмірі 250% від посадового окладу, Позивачки 10%, витягу із Акту ревізії Управління західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області від 14.03.2018 №13-17-03-06/8 фінансово-господарської діяльності управління освіти Дубенської міської ради за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, згідно якого аж в чотирьох випадках вказувалось на порушення норм чинного законодавства колишнім начальником управління освіти ОСОБА_14 , проте до дисциплінарної відповідальності Відповідачем 2 останнього так притягнуто і не було, на відмінну від Позивачки, хоча її ім`я навіть не зазначалось в Акті ревізії від 05.12.2023, а також статус Позивачки крім того як депутата місцевої ради, яка на 64 сесії Дубенської міської ради від 14.12.2023 «утрималась» від голосування за питання «Про умови оплати праці міського голови у 2024 році», хоча знаходиться в його безпосередньому підпорядкуванні, її опозиційної позиції до Відповідача 2 та інших посадових осіб Дубенської міської ради, що підтверджується порушенням Позивачкою двох кримінальних проваджень за перешкоджання у здійсненні нею депутатських повноважень, та й загальну риторику Відповідача 2 у відзиві та запереченнях на позов, яка дійсно межує з особистою неприязню та намаганням образити Позивачку, суд дійшов до висновку про існування особистих мотивів у Відповідача 2 до винесення оскаржуваного розпорядження.

Таким чином, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди Позивачці в розмірі 20 тис. грн. є виправданим та цілком достатнім.

Щодо твердження Відповідача 1 по справі про те, що він являється не неналежним відповідачем, то суд вважає його безпідставним, враховуючи наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 20, частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» при здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічно звітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради.

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення").

Таким чином, у випадку задоволення позовних вимоги Позивачки саме з Відповідача 1 будуть стягуватись, встановлені рішенням суду матеріальні збитки та моральна шкода, судові витрати, а Відповідач 1 в порядку регресу зможе стягнути такі понесені витрати з Відповідача 2, протиправне рішення якого саме і призвело до таких фінансових втрат.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачкою при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2 482, 40 грн., що документально підтверджується квитанцією, а тому судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню в відповідачем, яким прийнято оскаржувані рішення.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до абзаців 1-2 частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.01.24 № 39 в порядку та на умовах, визначених цим договором, ОСОБА_1 доручає, а АБ «Альонової Мар`яни «АСТРЕЯ» приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги, спрямованої для юридичного (судового) вирішення спірних правовідносин.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до наведених норм законодавства, договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч.2 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладанні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до умов Договору сторонами узгоджено склад, обсяг та вартість послуг адвоката. Зокрема, вартість наданих юридичних послуг оцінена у 15 000 грн. (пункт 4.1)

Відповідно до розрахунку вартості послуг, вартість послуг розрахована як 1000 грн / за годину роботи.

На виконання вказаного договору, позивачем відповідно до виставлено рахунку року здійснено оплату юридичних послуг та перераховано грошові кошти у сумі 15000 грн. 00 коп. без ПДВ, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №6 від 01.03.2024.

Основними критеріями для прийняття судом рішення по відшкодуванню заявлених витрат по наданню правової допомоги адвокатом пов`язаної з розглядом справи є - реальність витрат, розумність їхнього розміру та співмірність зі складністю цієї справи.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами віднесена судом першої інстанції на підставі статті 12 КАС України до справ незначної складності, а тому підготовка позовної заяви по суті у даній справі вимагала середнього обсягу юридичної роботи (проте не надмірного, значного).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що витрачений адвокатом ресурс та час, в процесі надання правової допомоги у даній справі, та сплачена позивачем за вказані послуги їх вартість 15000,00 грн не є співмірні одні з одним.

Частиною 7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, питання про співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Частиною другою ст. 124 КАС України установлено, що за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відтак, на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м. Дубно Василя Антонюка №3-к від 10 січня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_16 ».

Стягнути з Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за не виплачену додаткову винагороду у вигляді щомісячних премій за січень, лютий та березень 2024 року, в зв`язку з накладенням на неї дисциплінарного стягнення, в сумі 14 837, 07 грн.

Стягнути з Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за витрати на лікування в сумі 425, 19 грн.

Стягнути з Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнути з Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з Дубенської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 квітня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Дубенська міська рада Рівненської області (вул. Замкова, 4,м.Дубно, Дубенський район, Рівненська область,35603, )

Відповідач: Міський голова м.Дубно ОСОБА_18 (вул.Замкова, 4, м.Дубно, Дубенський район, Рівненська область, 35603)

Суддя В.В. Щербаков