Справа № 320/17640/23
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року №320/17640/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А.Б., розглянувши у приміщенні суду у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доЦентрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, )
провизнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Тю ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 08.06.2022 про скасування Рішення УМВС України в Київській області від 01.07.2011 про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України» Тю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення було прийнято за відсутності правових підстав, визначених ст. 21 Закону України «Про громадянство України», особова справа позивачки не містить жодних неправдивих, фальшивих даних, необхідних для набуття громадянства. Відповідач у поданні від 07.06.2022 не підготував документи, що підтверджували б надання неправдивих чи фальшивих даних. Відповідач мотивує скасування набуття позивачем громадянства України тим, що "було невірно застосовано статтю Закону України «Про громадянство України»", не зазначаючи, що це була дія УМВС в Київській області в 2011 році, покладаючи відповідальність за помилки суб`єкта владних повноважень, що були здійснені 11 років тому на позивача, порушуючи її права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку зі звільненням судді, в провадженні якого перебувала справа №320/17640/23, остання передана на повторний автоматизований розподіл між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено суддю Діску А.Б.

Станом на момент передачі справи новому складу суду, недоліки встановленні ухвалою від 21 травня 2023 року не усунуті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду справу №320/17640/23 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б. та встановлено строк для усунення недоліків.

Представником позивача подано заяву на виконання вимог ухвали, в якій вказувала, що позивачка дізналась про оскаржуване рішення лише у лютому 2023 року, а саму копію оскаржуваного рішення лише після отримання відповіді на адвокатський запит 09 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 08.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а питання дотримання строку звернення до суду позивачем вирішити під час розгляду справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення прийнято відповідачем у межах та у спосіб, визначений законом. Відповідач наголошує на тому, що при набутті громадянства у 2011 році на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» батьком позивача при оформленні документів подано неправдиву інформацію, а саме що на момент набуття громадянства позивачкою жоден з її батьків не був громадянином України, а тому були відсутні підстави для набуття громадянства на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України».

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій заперечує проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме наголошує на тому, що посадовими особами відповідача невірно застосовано (зазначено) статті при прийнятті рішення про набуття громадянства, в той час, як при поданні заяви на право набуття громадянства Тю ОСОБА_1 , батько позивача вказав, що останній та мати позивача мають громадянства В`єтнаму.

Ухвалою суду від 29.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

03.04.2024 судом було зареєстровано уточнену позовну заяву та клопотання про поновлення строку звернення до суду, направлені стороною позивача засобами поштового зв`язку на виконання ухвали суду від 21.05.2023. Крім того представником позивача уточнену позовну заяву направлено на електронну адресу суду.

Ухвалою від 08.04.2024 було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, визнано поважною причину пропуску строку для звернення з даним позовом до суду та поновлено позивачу даний строк.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.

Тю Хай Ха 01.01.2011 звернувся до ГУМВС (УМВС) України в Київській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за народженням дитині, Тю ОСОБА_1 , відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» (а.с 113-114).

ГУМВС (УМВС) України в Київській області 01.07.2011 прийняло рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» Тю ОСОБА_1 з моменту її народження (а.с. 115).

В подальшому, 08.06.2022 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про скасування рішення УМВС України в Київській області від 01.07.2011 про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» у зв`язку з тим, що під час оформлення набуття громадянства України було невірно застосовано статтю Закону України «Про громадянство України», оскільки громадянство батька, Тю Хай Ха, та матері Чан Тхі Май Лан, на момент народження зазначено як громадяни Республіки В`єтнам (а.с. 112).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон № 2235-III).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається, серед іншого, за народженням.

Порядок набуття громадянства України за народженням встановлений статтею 7 цього Закону.

Згідно з нормами наведеної статті (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від осіб без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, є громадянином України. Особа, яка народилася за межами України від осіб без громадянства, які постійно на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства іншої держави, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від іноземця і особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства того з батьків, який є іноземцем, є громадянином України. Новонароджена дитина, знайдена на території України, обоє з батьків якої невідомі (знайда), є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Як вбачається з матеріалів справи, Тю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула громадянство України з 01.07.2011, у віці 14 років, що підтверджується довідкою про реєстрацією особи громадянином України №17/3-54-9427 від 14.11.2011 (а.с. 117).

Відповідно до статті 21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, оскільки на момент прийняття рішення про набуття громадянства України позивачка була неповнолітньою, до позивача можуть бути застосовані лише положення щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у разі подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Тобто, що особа усвідомлює, що надає органу ДМС неправдиві відомості або сфальшовані документи, і умисно вчиняє такі дії з метою неправомірного набуття громадянства України.

Подібна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 820/750/17.

В той же час, як вбачається з оскаржуваного рішення, підстава для його прийняття сформована відповідачем наступним чином: «під час оформлення набуття громадянства України за народженням було невірно застосовано статтю Закону України «Про громадянство України».

Проте, суд наголошує, що вказана відповідачем у спірному рішенні підстава статтею 21 Закону №2235-ІІІ не передбачена.

Більше того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, які свідчать, зокрема, про факт подання позивачем чи її батьками при поданні заяви про оформлення набуття особою громадянства України свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що батьком позивача при оформленні документів подано неправдиву інформацію, а саме що на момент набуття громадянства позивачкою жоден з її батьків не був громадянином України, а тому були відсутні підстави для набуття громадянства на підставі пункту 1 частини 7 Закону України «Про громадянство України».

Як вбачається з поданої Тю Хай Ха (батьком позивачки) заяви, ним було вказано, що громадянством як батька, так і матері позивачки на момент народження дитини, був В`єтнам, та вони мали дозвіл на тимчасове проживання в Україні. При цьому будь-яких даних про те, що батько позивачки просив оформити набуття громадянства Тю ОСОБА_1 на підставі частиини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України», матеріали справи не містять.

Суд вважає, що за обставин, коли позивач у визначеному законодавством порядку набула громадянство України, але в подальшому рішення про це скасовується з мотивів не підтвердження інформації, та ймовірної (не доведеної) помилки, недбалості або ж навіть зловживань з боку посадових осіб, то негативні наслідки у даному випадку не можуть перекладатися на особу (позивача у справі) та виправлятися за рахунок порушення їх прав, свобод та інтересів.

Схожа правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 820/2262/17.

З огляду на викладене, рішення відповідача про скасування рішення про набуття позивачем громадянства України за відсутності переконливих доказів на підтвердження наявності підстав для цього, визначених статтею 21 Закону України «Про громадянство», на думку суду, є необгрунтованим, не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки його прийняття має істотні негативні наслідки для позивача, означає втрату нею громадянства України за відсутності іншого громадянства, порушує стійкий правовий і соціальний зв`язок позивача з державою, набутий впродовж років проживання в Україні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 08.06.2022 про скасування Рішення УМВС України в Київській області від 01.07.2011 про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України» Тю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією № від 07.04.2023.

Отже, сплачений судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі у розмірі 36000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, в якому посилається на незначну складність справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та необхідність документального підтвердження сплати таких витрат.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 36000,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу позивачем надано: копію Ордеру про надання правової допомоги № 1238056 від 06.04.2023 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОД № 002846 від 20.07.16, копію договору про надання правової допомоги №140223-1 від 14.02.2023.

Згідно умов договору, а саме пункту 4.1.Оплата за цим Договором здійснюється за домовленістю Сторін. Вартість інших послуг, форма розрахунків та валюта платежу зазначається в рахунках Адвоката. Валютою цього Договору є гривня.

Пункт 4.2 Адвокат працює за попередньою оплатою гонорару або витрат. Усі витрати Адвоката підлягають попередньому узгодженню із Клієнтом до того, як відповідні послуги будуть надані і витрати понесені.

Пункт 4.3 Оплата рахунку Адвоката, крім передоплати, повинна розглядатися як підтвердження того факту, що Адвокат надав Клієнту адвокатські послуги і Клієнт прийняв надані послуги в повному обсязі.

Отже, договором між адвокатом та позивачем було визначено, що підтвердженням надання адвокатських послуг та прийняття їх клієнтом є оплата рахунку адвоката.

Як вбачається з попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, визначену у позовній заяві, витрати у розмірі 36000 грн. складаються з 8000 грн - за участь у судових засіданнях, 14000 грн - підготовку позовної заяви, 14000 грн - підготовку відповіді на відзив.

Суд зазначає, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і без проведення судового засідання. Отже, такий вид правничої допомоги, як участь у судових засіданнях, адвокатом не надавався.

Що стосується підготовки позовної заяви та відповіді на відзив, суд зауважує, що згідно умов договору виконання таких дій адвокатом має підтверджуватись відповідною оплатою, що свідчило б про їх прийняття клієнтом.

Однак, позивачем не надано жодних документів, що свідчать про реальність адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності), підтвердження критерію розумності їхнього розміру (розрахунок обсягу правової допомоги за кожний вид допомоги з урахуванням часу наданої допомоги), доказів оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (пред`явлення рахунку адвокатом, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Суд вважає необгрунтованими посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 0310.2019 у справі № 922/445/19, з огляду на досягнуту між адвокатом та позивачем домовленість, викладену у п. 4 договору.

Варто зазначити, що у відповіді на відзив представник позивача вказала, що надасть докази розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.

Водночас представником позивача не зазначено, які поважні причини, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 143 КАС України перешкоджали подати відповідні докази, що підтверджують розмір понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням п. 4 договору та того, що подання як позовної заяви, так і відповіді на відзив вже мали місце на час розгляду справи судом.

Подання доказів щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу обмежено певним строком, закінчення якого визначено проведенням судових дебатів у справі. Водночас передбачено й альтернативу цьому присічному строку - подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Проте подання доказів у такий альтернативний спосіб законодавцем пов`язано з умовою здійснення відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів у справі.

Викладене знайшло відображення у частині третій статті 143 КАС України, згідно з якою якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При розгляді справ в порядку спрощеного провадження судові дебати як стадія судового розгляду не передбачені.

З огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів. При цьому суд враховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №340/2449/19, в постанові від 15.06.2023 у справі № 160/21030/21.

Оскільки докази витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу стосуються періоду до розгляду справи по суті, тобто були наявні у сторони позивача ще до винесення рішення по справі, проте суду не подані з невідомих причин, як і не зроблена заява про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення із зазначенням поважних причин неможливості їх завчасного подання, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

Задовольнити адміністративний позов Тю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 08.06.2022 про скасування Рішення УМВС України в Київській області від 01.07.2011 про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України» Тю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) на користь Тю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.