Справа № 620/6112/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6112/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, зобов`язано Куликівську селищну раду розглянути заяву позивача від 25.02.2021 та прийняти рішення про затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:002:0658, що розташована на території Дрімайлівської сільської ради (за межами населених пунктів) Куликівського району Чернігівської області».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 змінено абзац третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції, шляхом зобов`язання Куликівської селищної ради розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2021 року про затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:002:0658, що розташована на території Дрімайлівської сільської ради (за межами населених пунктів) Куликівського району Чернігівської області» з урахуванням правової оцінки, наданої судом».

ОСОБА_1 08.01.2024 року звернувся до суду першої інстанції із заявою, в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, та просить вжити до відповідача належних заходів, передбачених положеннями вказаної вище статті.

Заява мотивована тим, що Куликівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області протиправно ухиляється від виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення задоволено. Зобов`язано Куликівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області протягом сорока днів з дня отримання цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №620/6112/21. Попереджено Куликівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Куликівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що за результатами розгляду заяви прийнято рішення від 26.05.2022 №594 «Про відмову ОСОБА_1 у передачі земельної ділянки у власність», якому суд першої інстанції не надав оцінки. Звертає увагу, що враховуючи вимоги чинного земельного законодавства, селищна рада не має в період дії воєнного стану повноважень для забезпечення виконання судового рішення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 та від 27.02.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Так, положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що процесуальне законодавство містить наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання (на думку позивача) судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та Кодексом адміністративного судочинства України.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі №520/1744/18 від 30 грудня 2020 року.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» (заява11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» (заява35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).

Колегія суддів наголошує, що кінцева належна мета будь-якого судового процесу та виконавчого провадження, як його наслідок, є виконання судового рішення в повному обсязі та без жодних штучних процедурних затримок, якою (затримкою), на думку колегії суддів, і є відмова в зобов`язанні подати звіт про виконання судового рішення в даній справі.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не взято до уваги рішення відповідача від 26.05.2022 №594 «Про відмову ОСОБА_1 у передачі земельної ділянки у власність», яким на думку апелянта виконано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи міститься зазначене рішення, яке надано відповідачем до суду першої інстанції 17.06.2022 року разом із повідомленням про виконання судового рішення.

Із тексту зазначеного рішення вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 року відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022), від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затвердженого Законом України №2119-IX від 15.03.2022), від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затвердженого Законом України №2212-IX від 21.04.2022), від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затвердженого Законом України №2263-IX від 22.05.2022), Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 12,19,22,116,121,122 Земельного кодексу України, підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, враховуючи рекомендації постійних комісій Куликівської селищної ради, керуючись пунктом 34 частини першої статті 26, статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищна рада вирішила відмовити ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0658, сформованої відповідно до «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства» у зв`язку із забороною безоплатної передачі земель комунальної власності у приватну власність під час дії воєнного стану.

Так, Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Земельного кодексу України.

Вказаним законом розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням особливостей, визначених, зокрема, у підпункті 5 пункту 27, де вказано, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації під час дії воєнного стану забороняється.

Колегія суддів зазначає, що даний спір виник ще у червні 2021 року при попередній редакції земельного законодавства, з чого вбачається, що спірне питання підпадає не під дію регулювання пп.5 п.27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (які набрали чинності в квітні 2022 року), а направлене на відновлення порушених прав позивача відповідачем на межі 2021-2022 років.

Такі доводи апелянта та невиконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року свідчать про порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У постанові від 14.05.2020 р. у справі № 800/320/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Згідно частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі №620/6112/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк