Справа № 580/1015/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1015/23 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.01.2023 №02 про відмову їй у переведенні на пенсію з інвалідності відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити з 27.01.2023 та здійснити нарахування і виплату позивачці пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідці від 27.01.2023.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборнийй, буд.158-Б; ) від 31.01.2023 №02 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію з інвалідності відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; ) у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, прийняти рішення щодо переведення з 27.01.2023 пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з призначеної відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В свою чергу в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати в частині відмови вказане судове рішення та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 09 квітня 2024 року сторонами не надано до суду письмових відзивів (заперечень) на апеляційні скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №340466 ОСОБА_1 23.09.2013 встановлена інвалідність 2 групи, причиною інвалідності зазначено загальне захворювання.

Посвідченням серії НОМЕР_2 підтверджується, що вона є пенсіонером з інвалідності 2 групи.

Відповідно до паспорта серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У трудовій книжці НОМЕР_4 вказано, що позивач розпочала трудову діяльність з 10.10.1984. У записі №6 зазначено, що позивач 09.12.1996 прийняла присягу державного службовця та їй присвоєно 13 ранг державного службовця. Згідно із записом №26 позивач 12.08.2019 припинила державну службу та звільнена з посади за угодою сторін відповідно до ч.2 ст.86 Закону України від 10.12.2015 №889 "Про державну службу".

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.08.2019 №343-о підтверджується, що позивача 12.08.2019 звільнено з посади провідного спеціаліста Черкаського відділу обслуговування громадян №1 (сервісного центру) управління обслуговування громадян за угодою сторін відповідно до ч.2 ст.86 Закону України від 10.12.2015 №889 "Про державну службу".

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області видано позивачу довідки від 27.01.2023:

№770-710/К-06/8-2300/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Вказана довідка видана позивачці для призначення згідно з п.п.10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 №889 "Про державну службу" пенсії відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" про те, що середні розміри надбавок, премій та інших виплат за грудень 2022 року, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, становили: надбавка за інтенсивність - 24035,40грн, премія - 1616,22грн (разом - 25651,62грн). Зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за грудень 2022 року;

№769-710/К-06/8-2300/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), в якій визначено, що позивачка працювала у відповідача 1 на посаді провідного спеціаліста відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр), заробітна плата станом на січень 2023 року становила: посадовий оклад - 5400,00грн, надбавка за ранг (8 ранг) - 300,00грн, надбавка за вислугу років (50%) (за стаж державної служби понад 30 років) - 2700,00грн, усього - 8400,00грн. Вказано, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за січень 2023 року.

27.01.2023 позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а саме Черкаського відділу обслуговування громадян №1,№2,№3 щодо переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

31.01.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області прийняло рішення №02 про відмову у перерахунку пенсії.

У відмові зазначено, що право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" мають, зокрема жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та які на день набрання вказаним Законом (01.05.2016) займали посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України №3723 та актами Кабінету Міністрів України або які на 01.05.2016 мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Розглянувши документи, які надані позивачем відповідач встановив, що вона на дату звернення не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Отже, право на пенсію згідно із Законом України "Про державну службу" відсутнє.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

01.05.2016 набрав чинності Закон № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 цього Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Отже, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17, від 27.01.2023 у справі №340/4184/21.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року по справі №507/926/17, від 03 квітня 2019 року по справі №398/3484/16-а та від 14 листопада 2019 року по справі №348/2369/16-а.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідачів на те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, які підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п.10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст.37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому, орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.01.2023 №02 про відмову ОСОБА_1 у переведені з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2023 №770-710/К-06/8-2300/23, №769-710/К-06/8-2300/23 з урахуванням виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв. А тому, оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є орган Пенсійного фонду, що розглядав таку заяву, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання саме такого органу Пенсійного фонду призначити (перерахувати) пенсію.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, відповідальним за виплату пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Втім, підстави для зобов`язання останнього прийняти рішення про призначення та нарахування пенсії ОСОБА_1 відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2023 №770-710/К-06/8-2300/23, №769-710/К-06/8-2300/23 з урахуванням виплачених сум на момент розгляду справи відсутні, оскільки права позивача в цій частині Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не порушені.

В той же час, суд зауважує, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

В силу статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вказане, позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та нарахувати ОСОБА_1 з 27.01.2023 пенсії відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2023 №770-710/К-06/8-2300/23, №769-710/К-06/8-2300/23.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційних скарг колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з частковим порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; ) у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, прийняти рішення щодо переведення з 27.01.2023 пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з призначеної відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" - скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та нарахувати ОСОБА_1 з 27.01.2023 пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27.01.2023 №770-710/К-06/8-2300/23, №769-710/К-06/8-2300/23, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Суддя Файдюк В.В.