Справа № 300/871/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" квітня 2024 р. справа № 300/871/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобогородчанської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Старобогородчанської сільської ради (надалі відповідач) про:
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон;
зобов`язання відповідача в день отримання заяви позивача від 05.02.2024 внести до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зважаючи на внесену територіальним органом ДМС інформацію до Єдиного державного демографічного реєстру про оформлення ОСОБА_1 документів для виїзду за кордон на постійне проживання, до якої відповідач (орган реєстрації) має доступ, відповідач, зобов`язаний був за ч. 1 ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», в день отримання заяви позивача від 05.02.2024, внести до реєстру територіальної громади інформацію про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон. Проте, в результаті протиправної бездіяльність відповідача, було порушено права і законні інтереси позивача.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
14.02.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що згідно з п. 57 Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає, серед іншого: 1) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 2) рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном. Оскільки вищевказані документи не були долучені до заяви позивача від 05.02.2024, відсутні підстави для прийняття рішення щодо зняття його з зареєстрованого місця проживання та внесення до реєстру територіальної громади інформацію про зняття позивача з зареєстрованого місця проживання. З огляду на викладене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 22-23).
26.02.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погодився з аргументами відповідача та зазначив, що частиною 1 ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» не передбачено для особи, яка виїжджає на постійне місце проживання за кордон, зніматись із зареєстрованого місця проживання, а тільки передбачає подати заяву про внесення інформації, і за такою заявою особи орган реєстрації вносить до реєстру територіальної громади інформацію про зняття такої особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання. Позивач наголосив, що питання зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) регулюється зовсім іншою статтею згаданого Закону, а саме статтею 18, якою, в свою чергу, не передбачено зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон або залишенням на постійне місце проживання за кордоном. Водночас, відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», тільки виключно за однією заявою особи, орган реєстрації вносить до реєстру територіальної громади інформацію про зняття такої особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон або залишенням на постійне місце проживання за кордоном у порядку, встановленому актами Кабінету Міністрів України. На думку позивача, не встановлення Кабінетом Міністрів України Порядку внесення до реєстру територіальної громади інформації про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон або залишенням на постійне місце проживання за кордоном, не є перешкодою для реалізації цього права позивача на внесення такої інформації до реєстру територіальної громади, яке за ст. 22 Конституції України гарантується і не може бути скасоване. З огляду на викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 26-29).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
Згідно з повідомленням Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області позивача повідомлено про прийняття позитивного рішення від 25.09.2023 щодо задоволення клопотання про залишення на постійне проживання до США та про необхідність знятися з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання в Україні (а.с. 7).
05.02.2024 позивач, з посиланням на положення ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», звернувся до Старобогородчанської сільської ради із заявою про внесення до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон (а.с. 6). До заяви позивачем долучено повідомлення Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 25.09.2023.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невнесення до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок оформлення документів для постійного проживання громадян України за кордоном встановлюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-ХІІ (надалі Закон №3857-ХІІ).
Відповідно до абзаців 1, 3 ст.4 Закону №3857-ХІІ оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2016 №816 затверджено Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання (надалі Порядок №816), який визначає процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень.
Відповідно до п. 6 розділу IV даного порядку після подання заявником паспорта громадянина України у формі книжечки зі штампом зняття з реєстрації місця проживання або довідки про зняття з реєстрації місця проживання, виданої органом реєстрації, територіальний орган ДМС проставляє в паспорті громадянина України у формі книжечки (на одній із сторінок з одинадцятої по шістнадцяту) та в паспорті (паспортах) громадянина України для виїзду за кордон (на одній із сторінок з другої по п`яту) штампи про оформлення виїзду за кордон на постійне проживання, які скріплюються печаткою (після повернення на проживання в Україну вказані штампи анулюються).
Як встановлено судом, Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області 25.09.2023 прийнято рішення про задоволення клопотання про залишення на постійне проживання до США (а.с. 7).
Також, листом від 25.09.2023 Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області повідомило позивача про необхідність завершити процедуру оформлення виїзду за кордон на постійне проживання у відповідності до встановленого Порядку, зокрема знятись з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання в Україні, надати територіальному органу ДМС відповідний витяг з реєстру територіальної громади про зняття із зареєстрованого місця проживання в Україні.
Таким чином, для виконання рішення територіального органу ДМС про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, заявнику необхідно зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні.
Особливості зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) визначені ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Також Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), яким визначено механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів (надалі Порядок №265).
Відповідно до п. 50 Порядку №265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, в тому числі, на підставі заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником), за формою згідно з додатком 5.
Згідно п. 57 Порядку № 265 у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає, серед іншого:
- військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
- рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.
Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача не із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», при цьому не долучивши до заяви військово-облікового документа, а тільки повідомлення управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області від 25.09.2023.
Водночас, позивач, з посиланням на положення ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», звернувся до Старобогородчанської сільської ради із заявою про внесення до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон (а.с. 6).
Тому суд погоджується із позивачем, що в даному випадку слід керуватись не статтею 18 згаданого Закону, а саме ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Так, згідно із ч. 1 ст. 16 згаданого Закону, за заявою особи орган реєстрації вносить до реєстру територіальної громади інформацію про зняття такої особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон або залишенням на постійне місце проживання за кордоном у порядку, встановленому актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до п. 6 розділу IV Порядку №816, у разі оформлення особі документів для виїзду за кордон на постійне проживання територіальний орган ДМС з використанням засобів відомчої інформаційної системи ДМС здійснює внесення відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.
Проте, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що жодних рішень про відмову позивачу у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон за наслідками розгляду поданої заяви від 05.02.2024, відповідачем не приймалось, оскільки у вказаному вище листі від 06.02.2024 №179/01.1-20 за результатами звернення позивача відсутні посилання на відмову у вирішенні спірного питання. Натомість, позивачу лише процитовано ст. 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», а також додатково проінформовано про розгляд Восьмим апеляційним адміністративним судом справи №300/7464/23 до виконавчого комітету Старобогородчанської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій щодо аналогічної заяви (а.с. 5).
Таким чином, суд констатує, що із змісту наданої відповіді вбачається, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень в межах його повноважень жодних зауважень до поданого пакету документів не висловлено, а також жодного рішення не прийнято, а отже допущено протиправну бездіяльність.
При цьому, суд акцентує увагу, що бездіяльність відповідача полягає у не прийнятті рішення за результатами розгляду заяви позивача, відтак керуючись приписами ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача від 05.02.2024.
Як наслідок, зобов`язання відповідача внести до реєстру територіальної громади інформації про зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, є передчасною та задоволенню не підлягає через те, що на даний час, відповідачем не винесено жодного рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 05.02.2024.
При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наслідками визнання протиправної бездіяльності щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 05.02.2024, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктами 32-41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача від 05.02.2024, а відтак діяв не на підставі Конституції та законів України.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки суд ухвалою від 12.02.2024 звільнив позивача від сплати судового збору згідно вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір».
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Старобогородчанської сільської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 05.02.2024.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Позивачу та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.