Справа № 560/21528/23
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

09 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування п.3,4,5,6 наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати п.3, 4, 5, 6 Наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 18.09.2023 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом № 3441 від 30.08.2023» та наказ №747 командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2023 у частині застосування до підполковника ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що службове розслідування проведено поверхнево, без вивчення всіх обставин справи, що призвели до втрати військового майна, без встановлення: вини військовослужбовця; причинного зв`язку між ймовірними неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; без конкретизації вимог нормативно- правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; без з`ясування причин та умов, що сприяли ймовірному правопорушенню. Втрачене військове майно, а саме каркасні палатки на загальну суму 666 778 грн. 84 коп. ніколи не передавалось позивачеві, і було втрачено набагато раніше. Відповідач на зазначені обставини уваги не звернув.

Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивує посиланням на те, що оскаржувані накази відповідають вимогам чинного законодавства, є правомірними та обґрунтованими.

Позивач у встановленому порядку та строки відповіді на відзив не подав.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на посаді начальник тилу-заступник начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 .

29.08.2023 до командира військової частини надійшов рапорт начальника логістики - заступника командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про проведення службового розслідування по факту нестачі, виявленої під час проведення інвентаризації для прийому передачі посади, а саме: 3-х наметів каркасних уніфікованих.

По даному факту командиром військової частини винесено наказ № 3441 від 30.08.2023 Про призначення службового розслідування, та визначено особу якій доручено його проведення.

За результатами проведеного службового розслідування, 14.09.2023 складено акт службового розслідування. В ході службового розслідування було встановлено неналежне виконання позивачем, як військовою службовою особою своїх службових обов`язків.

Під час службового розслідування зроблено висновок, а саме встановлено факт нестачі трьох наметів каркасних (модульних спеціальних уніфікованих) тип 2, вид 2 клас 2 (зовн. Тент і утепл. св-зелена). Нестача трьох наметів каркасних відбулася внаслідок втрати цих наметів. Шкода, що заподіяна внаслідок втрати трьох наметів каркасних на загальну суму 666778,64 грн. (згідно довідки від 02.09.2023 року про залишкову вартість), чим завдано істотну шкоду.

Констатовано, що однією з осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення, є позивач - підполковник ОСОБА_1 , який проходить військову службу з червня 2008 року по теперішній час, з 15.01.2023 перебуває на посаді начальник тилу-заступник начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 .

Наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовців встановлено.

А також констатовано, що начальник тилу-заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 зобов`язаний керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб бригади і відповідає за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб, але не виконував належним чином свої посадові обов`язки не контролював їх виконання підлеглими, не забезпечив відповідний контроль за виконавчою дисципліною в підпорядкованих підрозділах.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що позивачем порушено статтю 76; пункт 2, пункт 7, пункт 9, пункт 20 статті 98 Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, пункт 3.1.9 та пункт 3.2.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України, введеного в дію наказом МОУ 300 від 16. 07.97. Ступінь вини полягає в прямому умислі.

Форма вини ОСОБА_4 полягає у неналежному виконанні військовою службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

Умови, що сприяли правопорушенню: не вжиття дієвих заходів підполковником ОСОБА_1 , обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину службовим розслідуванням не встановлені. Правопорушення скоєно під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків, і сталося саме внаслідок неналежного виконання ним своїх обов`язків.

Запропоновано притягнути винних осіб до відповідальності, зокрема, встановити для підполковника ОСОБА_1 повну матеріальну відповідальність і поділити її у рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а також добровільно відшкодувати завдані збитки.

В своїх поясненнях підполковник ОСОБА_1 вказав на те, шо знав про відсутність відповідного обліку по речовій службі Військової частини НОМЕР_1 , з січня 2023 року, а також про проблему з обліком наметів каркасних. Жодних заходів по усуненню даних порушень не здійснював, крім проведення формальних бесід з начальником речової служби старшим лейтенантом ОСОБА_6 , не надав практичну допомогу, не виділяв додатково відповідних спеціалістів, не відряджав військовослужбовців речової служби Військової частини НОМЕР_1 на полігон у АДРЕСА_1 для усунення даних порушень, та не забезпечив контроль за виконанням в повному обсязі своїх службових обов`язків начальником речової служби Військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 , хоча за своїми посадовими обов`язками мав це зробити.

На підставі акту та матеріалів службового розслідування, відповідачем видано наказ від 18.09.2023 №749 «Про результати службового розслідування призначеного наказом №3441 від 30.08.2023», згідно пунктів, зокрема:

п. 3. «тимчасово виконуючому обов`язки начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 занести до книги обліку втрат по службі суму збитків 666778 грн.84 коп.(шістсот шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 84 копійки) та облікувати солідарно за старшим лейтенантом ОСОБА_5 та підполковником ОСОБА_1 »;

п. 4. «Начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 : 4.1 занести до книги обліку нестач суму в розмірі 666778 гривень 84 коп (шістсот шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 84 копійки) по речовій службі за старшим лейтенантом ОСОБА_8 та підполковником ОСОБА_9 по 333389 гривень 42 копійки; 4.2 після передачі збитків та нестач до інших військових частин, списати відповідні суми з книг: обліку втрат військового майна, обліку нестач військового майна, обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 ;

п. 5. тимчасово виконуючому обов`язки начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 : 5.1 скласти Акт прийому-передачі збитків та нестач і забезпечити їх передачу по старшому лейтенанту ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_3 і підполковнику ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_4 ; 5.2 після передачі збитків та нестач до інших військових частин, списати відповідні суми з книги втрат та нестач по речовій службі військової частини НОМЕР_1 ;

п. 6. позбавити премії в повному обсязі за вересень 2023 року, відповідно до пункту 5 абзацу 9 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та передати матеріали про позбавлення премії відносно: старшого лейтенанта ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_3 , а підполковника ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_4 .

Також, 18.09.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 747 Про результати службового розслідування за фактом про ненадання звітів по паливо-мастильним матеріалам до довольчого органу начальника тилу підполковника ОСОБА_1 , та начальника служби паливо-мастильних матеріалів майора ОСОБА_10 . Згідно якого за неналежну організацію та відсутність контролю за роботою служби паливо-мастильних матеріалів, що проявилося в несвоєчасному та не в повному обсязі надання звітів по паливо-мастильним матеріалам до довольчого органу начальнику тилу підполковнику ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Позивач не погоджуючись із винесеними наказами, оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV; далі за текстом - Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV; далі за текстом - Дисциплінарний статут), Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX, Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року № 1075-XI, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608.

Так, відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно зі ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Отже, обов`язок збереження ввіреного військового майна випливає із прямої норми закону, а відтак, об`єктивно не може бути не відомий військовослужбовцю.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Як передбачено ст.ст.26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300; далі за текстом Положення №300), згідно з п.п.3.1.9 якого усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням. Згідно п.п. 3.2.33 Положення № 300 командир взводу тилового забезпечення частини відповідає за господарчу діяльність взводу та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 цього Положення. Командир взводу тилового забезпечення підпорядкований заступнику командира частини по тилу. Крім того, він повинен, серед іншого: контролювати роботу особового складу взводу щодо виконання правил зберігання та обліку матеріальних засобів, утримання складів, їдалень, майстерень по ремонту речового майна та підтримання у них установленого порядку.

Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440 (далі за текстом - Інструкція №440), визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна. Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

За визначенням п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Отже, приписами Інструкції №440 укладення договору про матеріальну відповідальність працівника передбачено виключно у порядку трудового законодавства, що є очевидно незастосовним відносно військовослужбовця, котрий повинен забезпечувати збереження ввіреного майна у силу ст.11 Статуту внутрішньої служби.

Згідно з ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст.47, 84-88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608; далі за текстом Порядок №608).

За визначенням п. 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п.1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (п.3 розділу ІІІ Порядку № 608).

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п. 2 розділу V Порядку № 608).

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п. 3 розділу V Порядку № 608).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п. 4 розділу V Порядку № 608).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п. 5 розділу V Порядку № 608). Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п. 6 розділу V Порядку № 608).

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 1 розділу VІ Порядку № 608).

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п. 2 розділу VІ Порядку № 608).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-ІХ).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5 ст. 1 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-ІХ).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого Постановою КМУ від 02.11.1995 року № 880, у трикратному розмірі відшкодовуються: за агрегати, запасні частини, інструменти, прилади і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування, апаратури, засобів зв`язку, технічних засобів охорони і до обчислювальної техніки, за оптичні прилади, імпортні електрифіковані інструменти, пальне, масло і мастила, спирти і спеціальні рідини, паливо, зокрема за агрегати, запасні частини, інструменти і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування і до апаратури запасні частини, інструменти і приладдя до бронетанкової техніки, приціли (усіх типів), пальне, масла і мастила, спирти і спеціальні рідини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Статтею 8 Закону України № 160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.

Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (ч. 2 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч. 5 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч. 6 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб» від 03.10.2019 р. № 160-IX разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

За приписами ч.3 ст.11 Закону № 160-IX командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , який перебував на посаді начальника тилу-заступника начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб бригади і відповідає за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб.

Згідно пункту 1 статті 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України, введеного в дію наказом МОУ № 300 від 16.07.1997року, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності.

Згідно пункту 5 статті 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України, введеного в дію наказом МОУ № 300 від 16.07.1997року, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів.

Згідно пункту 10 статті 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник служби бригади зобов`язаний вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів.

Отже, аналізуючи зазначене начальник тилу-заступник начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 повинен був проконтролювати постановку даних наметів на облік військової частини і слідкувати за правильним використанням та зберіганням майна.

В ході службового розслідування було встановлено, що під час приймання-передачі посади начальника речової служби Військової частини НОМЕР_1 , виявлено нестачу військового майна- нестачі трьох наметів каркасних уніфікованих, що перебували на балансі військової частини НОМЕР_1 та мають вартість 666778,64 гривень.

В період з листопада 2022 року по серпень 2023 року 105 наметів каркасних перебували без відповідного нагляду і контролю, що підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями діловодів речової служби Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_11 і молодшого сержанта ОСОБА_12 , внаслідок чого відбулася втрата (нестача) вищевказаних трьох наметів каркасних.

Судом встановлено, що начальник речової служби Військової частини НОМЕР_1 підпорядковується начальнику тилу-заступнику начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_13 , тобто позивачу.

В матеріалах справи наявні пояснення начальник речової служби тилу логістики управління Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 згідно яких судом встановлено, що ОСОБА_5 вказує, на те, що він неодноразово в усній формі звертався до позивача для надання допомоги в усуненні даного порушення, але останній ігнорував його.

Також, в матеріалах справи наявні письмові пояснення позивача, з яких судом встановлено, що позивач знав про відсутність відповідного обліку по речовій службі Військової частини НОМЕР_1 , з січня 2023 року, а також про проблему з обліком наметів каркасних.

Проте, позивачем не надано до суду жодних доказів того, що ним вчинялися заходи по усуненню даних порушень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази від 18.09.2023 №749 «Про результати службового розслідування призначеного наказом №3441 від 30.08.2023» та від 18.09.2023 № 747 «Про результати службового розслідування за фактом про ненадання звітів по паливо-мастильним матеріалам до довольчого органу начальника тилу підполковника ОСОБА_1 , та начальника служби паливо-мастильних матеріалів майора ОСОБА_10 » прийняті командиром Військової частини НОМЕР_1 правомірно, а тому підстав для їх скасування в частині, що стосується позивача, суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту ст.139 КАС України випливає, що у разі відмови в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача не відшкодовуються, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6 наказу та скасування наказу - відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 )

Головуючий суддя І.І. Тарновецький