Справа № 380/18470/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18470/23 пров. № А/857/25318/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Мартинюком В.Я., час ухвалення рішення 12 год 10 хв у м. Львові, повний текст судового рішення складено 21 листопада 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) №2-1328 від 16.12.2022 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб.

Позовна заява мотивована тим, що вказана в оспорюваному ППР нормативна грошова оцінка з урахуванням коефіцієнта індексації по земельному податку 1944416,09 грн є необґрунтованою. Також в оспорюваному рішенні відсутнє посилання на рішення місцевої ради щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відсутні дані про розмір коефіцієнта індексації та підстави його застосування. Також в оспорюваному рішенні вказано розмір ставки земельного податку або орендної плати за землю 2%, проте такий вважає необґрунтованим. Крім того, в оспорюваному ППР відсутнє посилання на рішення місцевої ради щодо встановлення ставки земельного податку. Відтак вважає, що нарахована йому спірним рішенням ставка податку розрахована невірно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зазначена в оспорюваному ППР податкова адреса платника податків не відповідає адресі його реєстрації, проживання та податковій адресі, на яку таке рішення не надходило. Про зміну податкової адреси він належним чином повідомив контролюючий орган.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач є власником земельної ділянки розташованої за адресою : с.Тухля, Сколівський район, Львівська область, площею 2,0000 га, кадастровий номер №:01:026:0076.

16.12.2022 ГУ ДПС сформувало ППР за №2-1328 від 16.12.2022, яким ОСОБА_1 було визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2022 рік (код платежу 18010700) на суму 77776, 64 грн.

Вважаючи оспорюване ППР протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом було правомірно визначено позивачу, як власнику земельної ділянки, суму податкового зобов`язання (земельний податок з фізичних осіб) у розмірі 77776,64 грн (з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3535301,98 грн, коефіцієнту 1.1 та ставки податку за земельну ділянку 2%).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Надаючи оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам позивача та встановлення межі дослідження викладених у ній обставин, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як було зазначено вище, позовні вимоги ОСОБА_1 були обґрунтовані невірним визначенням суми нарахованого йому податку, а апеляційна скарга, порушенням процедури повідомлення його про прийняте контролюючим органом рішення.

Тобто, фактично позивач у своїй скарзі на рішення суду першої інстанції наводить інші підстави оскарження ППР.

Проте, незалежно від змісту поданої апеляційної скарги, на стадії апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції має перевірити дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права, оскільки відповідно до ч.2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п.п.в п.96.1 ст.96 ЗК України).

Відповідно до ст.269 ПК України, платниками податку за землю є : власники земельних ділянок, земельних частко (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Об`єктами оподаткування платою за землю згідно ст.270 ПК України є : земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Відповідно до ст.271 ПК України, базою оподаткування плати за землю є : нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

База оподаткування по земельних частках (паях) визначається згідно із даними земельних ділянок, на які фізичні особи мають право як власники земельних часток (паїв), з урахуванням підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 цього пункту.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно п.274.1 ст.274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є : а) дані держаного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в)дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою )державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е)дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Пунктами 289.1 та 289.2 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = 1:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Згідно ст.2 Закону України Про оцінку земель №1378-IV від 11.12.2003 (далі - Закон №1378), правове регулювання оцінки земель здійснюється відповідно до Конституції України, ЗК України, Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

За змістом ч.ч.4-7 ст.5 Закону №1378, грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Згідно дефініції, наведеної в п.п.14.1.125 п.14.1 ст.14 ПК України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст.1 Закону №1378, нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами; експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов`язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку.

Відповідно до п.п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України, базою оподаткування платою за землю є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнта індексації (ст.271 ПК України).

З матеріалів справи видно, що сума земельного податку в розмірі 77776,64 грн, яка нарахована позивачу оспорюваним ППР за 2022 рік, розрахована наступним чином.

Так, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.03.2019, наданої відділом у Сколівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (заявник ОСОБА_1 ; кадастровий номер земельної ділянки : :01:026:0076; місце розташування : с.Тухля, Сколівський район, Львівська область; категорія земель - землі промисловості; цільове призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки 20000 м2; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки - 1,0) складає 3535301,98 грн.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастру №6-28-0.222-184/2-22 від 17.02.2022, відповідно до п.9 підрозділу 6 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, індекс споживчих цін, який використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується із значенням 100 відсотків : за 2017-2022 роки для сільськогосподарських угідь; за 2017-2020 роки для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок становить : для сільськогосподарських угідь 1,0; для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення 1,1.

Суд першої інстанції вірно вказав, що з урахуванням наведеного листа, у спірних правовідносинах повинен застосовуватися коефіцієнт 1,1.

Рішенням 12 сесії 8 демократичного скликання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області №549 від 14.07.2021 Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на 2022 рік вирішено встановити на території Славської селищної ради Стрийського району Львівської області ставки земельного податку, ставки орендної плати за земельні ділянки та пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України.

Крім того, визначено зонування території Славської селищної ради Стрийського району Львівської області : зона 1 територія смт. Славське; зона 2 територія сіл Волосянка, Тухля; зона 3 територія сіл Головецько, Верхня Рожанка, Нижня Рожанка, Лавочне, Либохора, Опорець, Пшонець, Тернавка, Хащованя, Ялинкувате; зона 4 територія сіл Грабовець, Кальне, Хітар.

Додатком 2 до вказаного рішення Ставки земельного податку другої зони населених пунктів Славської територіальної громади на 2022 рік передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено для фізичних осіб за кодом 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості складає 2%.

Суд першої інстанції вказав, що саме цей код (11.02) цільового призначення стосується земельної ділянки, яка належить позивачу.

Колегія суддів погоджується з правильністю такого розрахунку, як такого, що повністю відповідає наведеним вище нормативним вимогам та підтверджений наданими відповідачем матеріалами стосовно нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, витягу, ставки податку та коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки землі.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оспорюваного ППР.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року по справі №380/18470/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук