Справа № 240/24535/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24535/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

10 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.08.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №473 від 19.02.2023 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення грошового забезпечення, премії, додаткової винагороди та бойових виплат у розмірі 100 000,00 грн (Постанова КМУ №168 від 28.02.2022) щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , все не нараховане грошове забезпечення, премії та додаткову грошову винагороду, бойові виплати у розмірі 100 000,00 грн., за лютий 2023 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не з`ясовано предмета спору між позивачем і відповідачем, та не визначено, які обставини і факти мають бути досліджено.

Тобто, на думку апелянта, судом залишено поза увагою обставини, що позивач заявив суду про спір за фактом необ`єктивного проведення службового розслідування, та що він не погоджується з актом службового розслідування від 19.02.2023. При цьому, як вказує апелянт, вимоги про зобов`язання відповідача провести повторне службове розслідування за спірним фактом та прийняття за його результатами відповідного рішення на підставі якого, у відповідності до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та Порядку №260 від 07.06.2018, особу буде включено до наказів на виплату премії і додаткової винагороди за лютий 2023 року, позивачем не заявлено.

Крім того, апелянт вважає, що під час розгляду справи залишитись нез`ясованими обставини щодо того, чи видавались командиром військової частини НОМЕР_1 накази про невключення позивача до списків військовослужбовців та додаткової винагороди за лютий 2023 року, які є підставою для виплати даного виду грошового забезпечення.

Поряд з цим, задовольняючи позов в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію та додаткову винагороду за 2023 рік, апелянт вважає, що суд першої інстанції фактично вирішив спір у незаконний спосіб, оскільки позивачем не оскаржується наказ на підставі яких він не включений до списків військовослужбовців на виплату такої премії і додаткової винагороди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2022 №319 солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 , прибув для подальшого проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 листопада 2022 року зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду номера обслуги 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, ВОС-101533А (а.с.124).

Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 10.10.2023 №10518 позивач в період з 30.01.2023 по 31.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України , село Дубово-Василівка Донецької області (а.с.136).

Згідно п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №473 від 19.02.2023 "Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання зі зброєю солдатом ОСОБА_1 ", за порушення військової дисципліни, а саме самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, притягнуто солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення «Попередження про неповну службову відповідальність», на підставі п. ґ ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Силу України (а.с. 130-134).

Відповідно до п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №473 від 19.02.2023 наказано командиру мотопехотного батальйону встановленим порядком подати рапорт про позбавлення за лютий 2023 року солдата ОСОБА_1 премії на підставі п. 5 розділу ХVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 № 260, та додаткової винагороди, встановленої постановою КМ України від 28.02.2022 № 168, на підставі телеграми Міністра оборони України ОСОБА_2 від 23.06.2022.

Позивач, не погоджуючись діями відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції з матеріалів службового розслідування встановив, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що він 08.02.2023 близько 14:00 самовільно без дозволу командира, залишив тимчасове місце зосередження 2 мотопіхотної роти, розташованого поблизу АДРЕСА_1 та 09.02.2023 близько 22.30 прибув до тилової зони 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 що у сукупності з іншими факторами призвело до захоплення противником взводного опорного пункту «Алмаз».

При цьому, під час розгляду справи солдат ОСОБА_1 заперечив, що залишив позицію (місце служби) самовільно.

В порушення п. 3 розділу V Порядку № 608 в описовій частині акта службового розслідування не були зазначені вказані заперечення, мотиви їх відхилення.

Суд першої інстанції вказав, що виклад в акті службового розслідування пояснень солдата ОСОБА_1 не відповідає поясненням, які він дав 15.02.2023.

Вказані письмові пояснення відрізняються від надрукованих пояснень, отриманих 15.02.2023 від командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_3 (а.с.118-119), у якого пояснення щодо обставин залишення позивачем позиції "Мородер" не отримували.

Щодо надрукованих пояснень від 15.02.2023 мол. сержанта ОСОБА_4 (а.с.121), молодшого сержанта ОСОБА_5 (а.с.120), то з них не вбачається, що вказані особи, які до речі проходили службу з позивачем в різних взводах, були очевидцями залишення 08.02.2023 солдатом ОСОБА_1 місця служби.

Суд першої інстанції вказав, що з акту та матеріалів службового розслідування вбачається, що під час його проведення ні від командирів відділення та взводу, в яких проходив службу позивач, ні від інших військовослужбовців, які перебували з ним 08.02.2023 на позиції (місце служби), не отримувались пояснення по факту самовільного залишення району виконання бойового завданні зі зброєю солдатом ОСОБА_1 .

Наведені недоліки в проведені службового розслідування, згідно висновків суду першої інстанції свідчать про те, що особи, які його проводили не виконали свого обов`язку, передбаченого п. 1 розділу ІV Порядку № 608 щодо вчинення всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що службове розслідування проведено з порушенням Порядку № 608, не всебічно, не повно та не об`єктивно, і ним повністю не доведено вину солдата ОСОБА_1 в самовільному залишенні 08.02.2023 місця служби, а тому рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності суперечить вимогам ст. 86 ДС ЗСУ і є протиправним.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки наказ командиру мотопехотного батальйону встановленим порядком подати рапорт про позбавлення за лютий 2023 року солдата ОСОБА_1 премії та додаткової винагороди, встановленої постановою КМ України від 28.02.2022 № 168, про що зазначено у спірному наказі, був обумовлений притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді "Попередження про неповну службову відповідність", наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 № 473 щодо ОСОБА_1 є протипраним та підлягає скасуванню. При цьому, для належного способу захисту прав позивача суд першої інстанції зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за лютий 2023 року премію та додаткову винагороду, встановлену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, які не виплачувались йому у зв`язку із прийняттям наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 № 473.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно п. 20 ч. 1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону № 389-VIII).

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби серед, яких вказана військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Частиною 4 ст. 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно із ст.7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Приписами ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів);

Відповідно до ст.ст. 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Відтак, аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту.

При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, проведене за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення та яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно пункту 1-3 розділу IV особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису;

часу, дати, місця (населеного пункту) огляду;

посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності);

прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо;

місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення);

у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі;

підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші;

підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку від 21.11.17 № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Колегія суддів наголошує, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведеність вини військовослужбовця, якому такий поступок ставиться у провину.

При цьому, у разі не встановлення обставин при яких військовослужбовець залишив місце служби, для визнання його таким, що зробив це самовільно, необхідно перевірити наявність чи відсутність фактів, умов, чинників тощо, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати про відсутність інших причин відсутності військовослужбовця на місці служби, тоді як не з`ясування обставин і причин, за яких військовослужбовець залишив військову частину або місце служби, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини.

Як встановлено з матеріалів службового розслідування, наявного в матеріалах справи 09.02.2023 тимчасово виконуючим обов`язки командира мотопіхотного батальйону військової частин НОМЕР_1 ОСОБА_6 подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , в якому військовослужбовець просив призначити службове розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання солдатом ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону 08.02.2023 з ВОП 30421 «Алмаз» з особистою зброєю № НОМЕР_3 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.02.2023 №882 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання із зброєю солдатом ОСОБА_1 » наказано:

1.Капітану ОСОБА_7 , командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , здійснити збір особового складу та у взаємодії з органом управління Військової служби правопорядку (далі ВСТ) та органом управління Національної поліції України вжити заходів щодо організації розшуку та затримання солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Підготувати та направити повідомлення про незаконну відсутність до органів Національної поліції, військового комісаріату, органів місцевого самоврядування, до місця роботи та проживання військовослужбовця, копії повідомлень залучити до матеріалів службового розслідування.

2. Старшому лейтенант ОСОБА_8 , заступнику командира роти з морально-психологічного забезпечення 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової НОМЕР_4 , провести службове розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання із зброєю солдатом ОСОБА_1 , стрільцем-снайпером 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Службове розслідування провести та подати акт проведення службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення в термін до 19 лютого 2023 року.

3. Майору ОСОБА_9 , заступнику командира з морально-психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , керуючись Інструкцією з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №604 від 29.11.2018, в разі неповернення до військової частин солдата ОСОБА_1 з моменту незаконної відсутності протягом доби письмово повідомити військову прокуратуру та начальника органу управління ВСП про набуття у діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання зі зброєю солдатом ОСОБА_1 , зі змісту якого встановлено наступне: «08 лютого 2023 року, близько 14.00, після завершення артилерійського обстрілу та штурмових дій противника в межах району оборони 2 мотопіхотної роти, солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у складі 2 мотопіхотної роти, в межах району оборони мотопіхотного батальйону, поблизу н.п. Красна Гора, Донецької області, самовільно, з особистою зброєю, без дозволу командира, залишив тимчасове місце зосередження 2 мотопіхотної роти.

09 лютого 2023 року, близько 22:30, солдат ОСОБА_1 самостійно, з особистою зброєю, прибув до тилової зони 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 .

Вказані вище неправомірні дії призвели до порушення встановленого порядку несення військової служби, що спричинило ускладнення при забезпеченні боєздатності та бойової готовності мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 та у сукупності з іншими факторами призвело до захоплення противником взводного пункту " ОСОБА_10 ".

Таким чином, солдат ОСОБА_1 вчинив дії, що містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України - самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі прямого умислу.»

Тобто, за висновками службового розслідування позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з тим, що він 08.02.2023 близько 14:00 самовільно без дозволу командира, залишив тимчасове місце зосередження 2 мотопіхотної роти, розташованого поблизу АДРЕСА_1 та 09.02.2023 близько 22.30 прибув до тилової зони 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 що у сукупності з іншими факторами призвело до захоплення противником взводного опорного пункту « ОСОБА_10 ».

Також, до акта службового розслідування додано наступні документи: витяг з наказу про призначення службового розслідування; рапорт на призначення службового розслідування; довідка-доповідь по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання; довідка-доповідь по факту повернення після самовільного залишення району виконання бойового завдання; пояснення старшого лейтенанта ОСОБА_11 ; пояснення молодшого сержанта ОСОБА_12 ; пояснення молодшого сержанта ОСОБА_13 ; пояснення солдата ОСОБА_14 ; витяг з журналу бойових дій мотопіхотного батальйону; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_5 про зарахування в списки військової частини солдата ОСОБА_14 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення на посаду ОСОБА_14 ; довідка форма 5 видана на ім`я солдата ОСОБА_14 ; довідка про безпосередню участь в Операції об`єднаних сил видана на ім`я солдата ОСОБА_14 , службова характеристика на солдата ОСОБА_15 ; медична характеристика солдата ОСОБА_14 ; копія військового квитка солдата ОСОБА_15 ; копія паспорта солдата ОСОБА_14 .

При цьому, обставини самовільного залишення позивачем 08.02.2023 близько 14:00 місця служби були встановлені на підставі пояснень командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_4 , молодшого сержанта ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_14 .

Так, 15.02.2023 у м. Краматорськ в ході проведення службового розслідування заступником командира з морально-психологічного забезпечення 2 мпр мпб військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_8 відібрано пояснення у солдата ОСОБА_1 (а.с.117), згідно яких солдат перебував на позиції "Мородер", коли почався обстріл позиції з танків та мінометів, з позиції нічого не залишилось; Божко сказав відійти з позиції; коли спитали командира роти, що робити, той сказав віддати зброю та іти на всі чотири сторони; потім прикривали дорогу; зброю не віддали; потім в Крамоторську прийшли до старшини і віддали зброю, воювати не відмовляюсь.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні позивач зазначив, що командиром відділення, в якому він проходив 08.02.2023 службу, був сержант ОСОБА_16 .

Тобто, як встановив суд першої інстанції, згідно вказаних пояснень солдат ОСОБА_1 заперечував, що залишив позицію (місце служби) самовільно.

Разом з тим, досліджуючи акт службового розслідування, судом встановлено, що в порушення вимог п. 3 розділу V Порядку № 608 в описовій частині акта службового розслідування не були зазначені вказані заперечення, мотиви їх відхилення, а виклад обставин солдатом ОСОБА_1 (п.3.4 акту) не відповідає поясненням, які він дав 15.02.2023 (а.с.117), що ставить під сумнів об`єктивність проведеного службового розслідування.

Також, як свідчать матеріали справи, доказів відібрання пояснень у військовослужбовця, в безпосередньому підпорядкуванні якого перебував позивач, матеріали службового розслідування не містять, що суперечить положенням ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно якого розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Крім того, судом не здобуто доказів, що особою, яка проводила службове розслідування, надавалась оцінка обставинам, які були викладені позивачем в своїх поясненнях та вчинялись дії щодо підтвердження або спростування викладених обставин, зокрема, щодо встановлення особи ОСОБА_17 , його безпосередньої посади, відібрання пояснень у ОСОБА_17 щодо подій, які відбувались 08-09 лютого 2023 року.

В свою чергу, з пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_3 (а.с. 118-119), відібраних старшим лейтенантом ОСОБА_8 15.02.2023 у н.п. Берхівка, Донецької області встановлено, що 08.02.2023 близько 02:00 до місця дислокації РОП «Мотор», що розташований в н.п. Парасковіївка, Донецької області, прибули військовослужбовці в кількості 15 осіб, включаючи солдата ОСОБА_1 08.02.2023 близько 14:00 ОСОБА_3 виявив, що визначені військовослужбовці на РОП «Мотор» відсутні та на позиції не повернулися, після чого старший лейтенант здійснив доповідь про самовільне залишення по команді. Через велику інтенсивність штурмових дій, встановити точне місце знаходження військовослужбовців можливості не було.

09.02.2023 близько 22:30 під час перевірки наявності особового складу 2 мотопіхотної роти та придатних до неї підрозділів, було встановлено що 11 військовослужбовців виконували бойові завдання за призначенням на СП1 та СП2 поблизу АДРЕСА_2 . 09.02.2023 близько 22:30 ОСОБА_3 було встановлено, що солдат ОСОБА_18 , солдат ОСОБА_19 , солдат ОСОБА_1 солдат ОСОБА_20 самовільно, без дозволу, залишили район виконання бойових завдань за призначенням. Та прибули до району зосередження мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_1 . Залишати бойові позиції в районі виконання бойових завдань старший лейтенант ОСОБА_3 не давав, вказані військовослужбовці зробили це самовільно.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказані пояснення не містять відомостей, які б свідчили про те, що старшим лейтенантом ОСОБА_3 , як прямим командиром позивача, віддався наказ (письмовий чи усний) про заняття відповідних позицій.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наданої оцінки поясненням молодшого сержанта ОСОБА_4 від 15.02.2023 (а.с.121) та молодшого сержанта ОСОБА_5 (а.с.120), оскільки з них не встановлено, що дані військовослужбовці, які проходили службу з позивачем в різних взводах, були очевидцями залишення 08.02.2023 солдатом ОСОБА_1 місця служби.

В свою чергу, матеріали службового розслідування не містять відомостей щодо отримання пояснень військовослужбовців, з якими позивач проходив службу, та які могли б підтвердити або спростовувати факт самовільного залишення позивачем місця служби, що свідчить про те, що особа, яка проводила не виконали свого обов`язку, передбаченого п. 8 розділу ІІІ та п. 1 розділу ІV Порядку №608 щодо повного, всебічного, об`єктивного проведення службового розслідування.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що службове розслідування проведено без дотримання вимог Порядку № 608, а також без повного та всебічного з`ясування обставин вчиненого правопорушення, у зв`язку з чим правомірним є висновок суду першої інстанції, що проведеним службовим розслідуванням повністю не доведено вину солдата ОСОБА_1 в самовільному залишенні 08.02.2023 місця служби.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №473 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання зі зброєю солдатом ОСОБА_1 », прийнятий за результатами проведеного службового розслідування є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, згідно вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Під час розгляду справи судом враховано, що згідно листа ТУ ДБР у м. Краматорську від 18.04.2023 №13-02-7783/23 за результатами розгляду повідомлення про протиправні дії військовослужбовця ОСОБА_1 , що надійшло з військової частини НОМЕР_1 , підстав для внесення відомостей щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України до ЄРДР, не встановлено. В провадженні Другого слідчого відділу ТУ ДБР відсутнє кримінальне провадження відносно військовослужбовця ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно того, що позивачем не заявлено вимоги про зобов`язання відповідача провести повторне службове розслідування за спірним фактом та прийняття за його результатами відповідного рішення на підставі якого, у відповідності до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та Порядку №260 від 07.06.2018, особу буде включено до наказів на виплату премії і додаткової винагороди за лютий 2023 року, колегія суддів зазначає, що повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України.

Частиною 2 статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вказане, колегія суддів критично оцінює доводи апелянт стосовно того, що у разі непогодження позивача з проведеним службовим розслідуванням, позивач мав би заявити вимогу про повторне проведення службового розслідування, оскільки ст. 245 КАС України чітко визначено повноваження суду у разі оскарження індивідуального акта, яким в межах даної справи є наказ командира військової частини військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №473 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання зі зброєю солдатом ОСОБА_1 », прийняти за результатами проведеного службового розслідування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яким визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам. (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу)

Згідно вимог п. 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Крім того, згідно з наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 Порядок №260 доповнено новим розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» який підялагє застосуванню з 01 лютого 2023 року.

Так, пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії; на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника; з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 вказаної Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Разом з тим, оскільки під час розгляду справи судом встановлено протиправність прийнятого за результатами службового розслідування наказу командира військової частини військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №473 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення району виконання бойового завдання зі зброєю солдатом ОСОБА_1 », пунктом 4.1 та 4.2 якого наказано подати рапорт про позбавлення премії за лютий місяць 2023 року солдата ОСОБА_1 на підставі п. 5 розділу XVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 та подати рапорт про позбавлення додаткової винагороди за лютий місяць 2023 року солдата ОСОБА_1 , встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 відповідно, який слугував підставою для позбавлення позивача премії та додаткової винагороди за лютий 2023, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 за лютий 2023 року премії та додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022.

Крім того, про факт прийняття безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 30.01.2023 по 31.03.2023 свідчить видана військовою частиною довідка від 10.10.2023 №10518, що також враховано судом під час розгляду справи.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.