Справа № 160/2572/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2024 рокуСправа №160/2572/24
29 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (далі позивач) до Дніпровської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2023/000055/2 від 14.09.2023р.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність вищевказаного рішення відповідача. Позивач як покупець та YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) як продавець уклали зовнішньоекономічний контракт від 27 грудня 2022 року KL/4 (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (трактори, грунтофрези). Під час митного оформлення товару відповідачем прийнято спірне рішення, яке є предметом оскарження та обґрунтоване неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправними, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2572/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом ця адміністративна справа була передана для розгляду судді Вербі І.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2572/24, призначено до розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
22 лютого 2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що до митної декларації позивача висунуто наступні зауваження:
1) Відповідно до інвойсу від 11.05.2023 №KL2023-3B фактурна вартість оцінюваної партії товару становить 244 130,00 дол. США, що відповідає вартості специфікації від 20.04.2023№2023-3B. Відповідно до умов специфікації від 20.04.2023№2023-3B товар постачається імпортеру на умовах 100% передплати.
Відповідно до інформації графи 70 наданих декларантом платіжних інструкцій в іноземній валюті від 08.06.2023 №129, від 14.03.2023№29 підтверджують оплату суми специфікації від 20.04.2023№2023-3B лише у розмірі 131 773,00 дол. США, що суперечить числовому значенню суми інвойсу від 11.05.2023 №KL2023- 3B.
Надана банківська виписка від 03.07.2023 не містить інформації щодо розподілу сум передоплат за платіжним дорученням від 14.03.2023 №29 відповідно до інформації додаткової угоди від 10.05.2023 №2.
Враховуючи вищезазначене, надані банківські документи не підтверджують числові значення заявленої митної вартості товарів щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
2) Відповідно до відомостей, що містяться у наданих до митного оформлення документах, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки FOB - CN QINGDAO.
Надані копії залізничних накладних №31500025, №31500026, №31500032, №31500034, №31500044, №31500048 від 06.08.2023 не містять інформації про числові значення витрат на транспортування товару відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951, ратифікованої Україною 05.06.1992.
Відповідно до статті 15 даної Угоди у залізничній накладній зазначається інформацію про оплату витрат на доставку. Статтею 30 Угоди передбачено порядок здійснення розрахунків за надання послуг з перевезення.
Наданий до митного оформлення примірників залізничних накладних не містить інформації, яка міститься на звороті даного документу і повинна містити графи щодо тарифу та вартості перевезення товару.
Відповідно до п.4.2 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 04.01.2023 №84 оплата послуг експедитора здійснюється клієнтом ТОВ «Мототехімпорт» протягом 45 днів з дати виставлення рахунку-фактури.
Враховуючи наданий до митного оформлення рахунок від компанії експедитора «Imogate Solution Sp.z.o.o» (Польща) №2033/PF/111 від 12.07.2023, оплата послуг експедитора повинна бути відбутись не пізніше 26.08.2023. Проте, документи, що підтверджують оплату послуг експедитора, імпортером не надано.
Відповідно до інформації коносаменту від 27.05.2023 № ZJSM23050405 оцінюваний товар прямував з порту QINGDAO (КНР) до порту Гданськ (Польща). Актом виконаних робіт від 22.08.2023 №12 експедитором зазначено суму фрахту товару від порту QINGDAO (КНР) до міста Пшемисль (Польща).
Витрати на перевезення товару з порту Гданськ до міста Пшемисль експедитором не зазначено. Відповідно до інформації залізничних накладних №31500025, №31500026, №31500032, №31500034, №31500044, №31500048 від 06.08.2023 оцінюваний товар завантажено у порту міста Глівіце (Польща) на залізничні вагони та доставлено до п/п «МедикаМостиська».
Враховуючи вищезазначене, наданими товаросупровідними документами не підтверджено маршрут перевезення оцінюваних товарів за межами митної території України та відповідно не підтверджено складові митної вартості товарів.
Отже, зазначену декларантом при розрахунку додаткову складову митної вартості товару витрати лише на транспортування у розмірі 255934,49 грн. не підтверджено документально та неможливо перевірити у відповідності до положень ст. 54 МКУ, оскільки дані документи не містять всіх даних, в т.ч. вартість експедиторських послуг.
Відповідачем, з урахуванням положень ст. 53 МКУ, декларанту надіслано електронні повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням вищезазначених підстав для запиту додаткових документів.
13.09.2023 супровідним листом позивача № 13-09/23 повідомлено про бажання надати додаткові документи.
Декларантом 14.09.2023 додатково надано: лист ТОВ «Мотортехімопорт» від 14.09.2023 №87, прайс-лист від 13.03.2023 б/н, комерційну пропозицію від 13.03.2023 б/н. На підставі п.5 ст.55 МКУ в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, Відповідачем повідомлено про результат опрацювання надісланих 14.09.2023 додаткових документів, зокрема:
Наданий прайс-лист від 13.03.2023 б/н є ідентичним інформації, що міститься у комерційній пропозиції від 13.03.2023 б/н та специфікації від 20.04.2023 №2023-3В.
Отже, під час проведення процедури консультацій декларантом не спростовані розбіжності та відсутність даних
В зв`язку з цим прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від, митну вартість визначено за резервним методом.
28 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечення.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
27 грудня 2022 року позивач як покупець та YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) як постачальник уклали Контракт, згідно п. 1.1. якого продавець продає, а покупець купує товар, в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в Специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною даного товару. За п. 2.1. Контракту поставка товару здійснюється партіями і фіксується в специфікаціях (додатках) до даного контракту. Допускається поставка товару декількома партіями за однією специфікацією. Відповідно до п. 2.2. Контракту товар, що поставляється, повинен відповідати кількості, зазначений у специфікації (додатку) до цього контракту або інвойсі, у разі поставки товару декількома партіями за однією специфікацією. Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем за вагою згідно вазі, зазначеній у товарно-транспортній накладні (CMR або залізничній накладній або коносаменті). Згідно п. 3.1. Контракту конкретні умови поставки партії товару, реквізити вантажоодержувача, а також строки поставки зазначаються в специфікації (додатку) до цього контракту. Сторони мають право після підписання специфікації змінити умови поставки, зазначені у ній, шляхом підписання додаткової угоди. За змістом п. 4.1. та п. 5.2. Контракту ціна на товар та умови оплати кожної партії товару зазначаються у специфікаціях.
Платіжною інструкцією в іноземній валюті від 14.03.2023 року №29 позивач сплатив на користь YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) 256844,00 долари США з призначенням платежу: передплата (256944,00) за трактори, роторні фрези згідно Контракту, специфікація від 09.02.2023 року №2023-3А.
20 квітня 2023 року позивач та YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) уклали Специфікацію №2023-3В до Контракту (далі Специфікація), якою узгодили постачання товару (трактори та грунтофреза в асортименті) на загальну суму 244130,00 долари США, строк поставки липень-серпень 2023 року, поставка на умовах FOB Циндао, Китай, 100% передплата.
10 травня 2023 року позивач та YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) уклали додаткову угоду №1 до Контракту (далі Додаткова угода), якою узгодили зарахувати передплату товару у сумі 144587,00 долари США відповідно до платіжного доручення від 14.03.2023 року №29 по специфікації від 09.02.2023 року №2023-3А як оплату поставки товару по специфікації від 29.03.2023 року №2023-3А1 до Контракту.
10 травня 2023 року позивач та YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) уклали додаткову угоду №2 до Контракту (далі Додаткова угода), якою узгодили зарахувати передплату товару у сумі 112357,00 долари США відповідно до платіжного доручення від 14.03.2023 року №29 по специфікації від 09.02.2023 року №2023-3А як оплату поставки товару по Специфікації.
11 травня 2023 року YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) виставило позивачу Інвойс №KL-2023-3B (далі Інвойс) згідно Контракту та Специфікації на оплату на суму 244130,00 долари США.
В подальшому YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) склало пакувальний лист до Інвойсу, Контракту та Специфікації, в якому вказано розподіл узгодженого предмету поставки по 6 визначеним контейнерам,
27 травня 2023 року YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) склало Коносамент №ZJSM23050405 (далі - Коносамент) на доставку 6 контейнерів, що відповідають вказаному пакувальному листу, на користь позивача в Коносаменті.
Платіжною інструкцією в іноземній валюті від 06.06.2023 року №129 позивач сплатив на користь YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINARY CO., LTD (Китай) 279095,81 долари США з призначенням платежу: передплата за трактори, роторні фрези, Контракт, Специфікація (131773,00), специфікація від 24.05.2023 року №2023-5 (147322,61).
Вищевказані платежі відображено у виписках по рахунку позивача від 03.04.2023 року.
04 січня 2023 року позивач як клієнт та «IMOGATE SOLUTION Sp. z o.o.» (Польща) як експедитор уклали договір транспортно-експедиторського обслуговування №84 (далі Договір перевезення), згідно п. 1.1. якого його предметом є надання експедитором клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів Клієнта, в т.ч. з організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах і надання інших узгоджених сторонами послуг. За п. 1.2. цього договору під кожне конкретне перевезення клієнт подає експедитору письмову заявку на експедирування з інформацією про найменування та кількості вантажу, маршрут перевезення і тд. При підтвердженні заявки експедитор вказує в заявці перелік послуг, їх вартість, розмір плати експедитора.
12 липня 2023 року «IMOGATE SOLUTION Sp. z o.o.» (Польща) склало позивачу довідку №1207/1Т, якою повідомило про суму транспортних витрат у відповідності до Інвойсу №2023/PF/111.
22 серпня 2023 року позивач та «IMOGATE SOLUTION Sp. z o.o.» (Польща) склали Акт виконаних робіт №12, яким підтверджено надання послуг згідно Інвойсу №2023/PF/111 на відповідну суму.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
Пакувальний лист (Packing list) б/н від 11.05.2023 року;
Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31500025 від 06.08.2023 року;
Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31500026 від 06.08.2023 року;
Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31500032 від 06.08.2023 року;
Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31500034 від 06.08.2023 року;
Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31500044 від 06.08.2023 року;
Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31500048 від 06.08.2023 року;
Електронне повідомлення для вивезення з митного складу товарів, розміщених на митному складі: Повідомлення щодо вивезення то від 13.09.2023 року;
Некласифікований комерційний документ: Лист роз`яснення №85 від 12.09.2023 року;
Банківський платіжний документ, що стосується товару №129 від 06.06.2023 року;
Банківський платіжний документ, що стосується товару №29 від 14.03.2023 року;
Банківський платіжний документ, що стосується товару: Виписка банку від 03.04.2023 року;
Банківський платіжний документ, що стосується товару: Виписка банку від 03.07.2023 року;
Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2023/PF/111 від 12.07.2023 року;
Документ, що підтверджує вартість перевезення товару: Акт виконаних робіт №12 від 22.08.2023 року;
Документ, що підтверджує вартість перевезення товару: Довідка про транспортні витрат від 12.07.2023 року;
Документ, що підтверджує вартість перевезення товару: Заявка на перевезення №11 від 19.05.2023 року;
Документ, що підтверджує вартість перевезення товару: Розрахунок транспортних витрат від 12.09.2023 року;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2023-3B від 20.04.2023 року;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту): Додаткова угода №1 від 10.05.2023 року;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту): Додаткова угода №2 від 10.05.2023 року;
Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №KL/4 від 27.12.2022 року;
Договір про надання послуг митного брокера №13/02 ДМС від 13.02.2023 року;
Договір (контракт) про перевезення №84 від 04.01.2023 року;
Інші некласифіковані документи: Список номерів шасі від 12.09.2023 року;
Інші некласифіковані документи: Технічні характеристики від 11.05.2023 року;
Не погодившись з цим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Відповідач висловив до митних декларацій позивача подібні зауваження, у відзиві сам відповідач навів ці зауваження у сукупності до митної декларації, в зв`язку з чим суд надає їм правову оцінку в тому ж порядку та в такий же спосіб.
Зауваження №1 «Відповідно до інвойсу від 11.05.2023 №KL2023-3B фактурна вартість оцінюваної партії товару становить 244 130,00 дол.США, що відповідає вартості специфікації від 20.04.2023 №2023-3B. Відповідно до умов специфікації від 20.04.2023 №2023-3B товар постачається імпортеру на умовах 100% передплати.
Відповідно до інформації графи 70 наданих декларантом платіжних інструкцій в іноземній валюті від 08.06.2023 №129, від 14.03.2023 №29 підтверджують оплату суми специфікації від 20.04.2023 №2023-3B лише у розмірі 131 773,00 дол.США, що суперечить числовому значенню суми інвойсу від 11.05.2023 №KL2023- 3B.
Надана банківська виписка від 03.07.2023 не містить інформації щодо розподілу сум передоплат за платіжним дорученням від 14.03.2023 №29 відповідно до інформації додаткової угоди від 10.05.2023 №2.
Враховуючи вищезазначене, надані банківські документи не підтверджують числові значення заявленої митної вартості товарів щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари».
В ході процедури консультацій відповідач вказав, що вказані платіжні доручення також не відповідають вимогам до їх заповнення (графа 70).
Позивач з цього приводу пояснював, що платіжною інструкцією №29 первинно оплачено товар за іншою специфікацією, однак в подальшому 10.05.2023 року сторони уклали додаткові угоди, якими узгодили зарахування оплати по інструкції №29 в оплату в т.ч. Специфікації (на суму 112357,00 долари США).
Судом встановлено, що додаткові угоди від 10.05.2023 року надані позивачем відповідачу разом з митною декларацією, що підтверджується змістом картки відмови у прийнятті митної декларації. Зміст цих додаткових угод свідчить про узгодження сторонами перерозподілу оплати, яка первинно стосувалася сторонньої специфікації, на користь часткової оплати Специфікації на суму 112357,00 долари США. Саме на цю суму відповідачем не підтверджено оплату згідно Інвойсу відповідач вказав, що при фактурній вартості товару 244130,00 долари США в наявності оплата лише на суму 131773,00 долари США. Різниця цих величин і являє собою суму 112357,00 долари США, яка була перерозподілена додатковими угодами. З наявних величин (яка визнана і щодо якої вказано нестачу) вбачається, що відповідач зарахував як належний платіжний документ лише платіжну інструкцію №129, а платіжну інструкцію №29 проігнорував з огляду на те, що в ній у призначенні платежу відсутнє посилання на Специфікацію.
Водночас, перерозподіл вже здійсненої оплати є звичайною діловою практикою, що зумовлена здійсненням підприємницької діяльності на власний ризик та пов`язаними з цим обставинами, в т.ч. коли йдеться про постачання з характеристиками, як в цій справі. В такому випадку необхідним є дослідження документів, якими оформлено перерозподіл оплати, оскільки у вже оплаченій платіжній інструкції зміна реквізитів є неможливою. Згідно позиції відповідача вбачається, що в ході процедури консультації він вказане не врахував та посилався на необхідність дотримання формальних вимог до платіжних документів. Водночас, відповідні посилання, що використані відповідачем, є нерелевантними, оскільки не враховують випадки перерозподілу оплати по вже здійсненим платежам між контрагентами.
Суд також погоджується з доводами позивача, що такі посилання відповідача не враховують і зміст наявних правовідносин позивача з його контрагентами, які згідно принципу свободи договору узгодили оплату згідно Специфікацій (п. 5.1. Контракту), а не згідно інвойсів.
Більш того, суд звертає увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 30.11.2018 року №815/4044/15.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 року №804/4680/16.
Суд констатує, що визначений порядок розрахунків, а також обставини здійснення таких розрахунків не характеризують митну вартість, оскільки така підтверджується відомостями про вартість товару, а не про порядок сплати такої вартості.
Відповідно, незалежно від того чи належним чином сторони розрахувалися між собою, ця обставина не змінює визначену вартість поставки та, відповідно, фактурну митну вартість товару, яка підтверджується в першу чергу контрактом, рахунком на оплату та платіжним документом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
Так, припущення відповідача про те, що частина фактурної вартості товару не оплачена, не зумовлює висновок про те, що така фактурна вартість товару збільшується відносно змісту Специфікації, оскільки для такого висновку відсутні логічні та змістовні підстави. В такому випадку відповідач мав би виходити з того, що митна вартість має бути перевірена в аспекті відсутності платіжних документів, тобто на підставі інших поданих документів, в першу чергу Інвойсу та Специфікації, що відповідачем не зроблено. Вказане свідчить про надуманий та формальний характер висловлених зауважень, які не ґрунтуються на належному розгляді поданих позивачем документів на підтвердження митної вартості товару.
Враховуючи вищевикладене, зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №2 «Надані копії залізничних накладних №31500025, №31500026, №31500032, №31500034, №31500044, №31500048 від 06.08.2023 не містять інформації про числові значення витрат на транспортування товару відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951, ратифікованої Україною 05.06.1992.
Наданий до митного оформлення примірників залізничних накладних не містить інформації, яка міститься на звороті даного документу і повинна містити графи щодо тарифу та вартості перевезення товару».
Позивач з цього приводу зазначав, що п. 15 вказаної Угоди містить обов`язок зазначення провізних платежів, а не числових показників витрати на транспортування товару.
Суд зазначає, що ст. 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року дійсно визначає вимоги до накладної, однак п. 14 параграфу першого цієї статті передбачає зазначення інформації «про сплату провізних платежів», що не може бути ототожнено з розміром витрат на транспортування через відмінний зміст зазначених категорій.
Більш того, законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодексу України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №803/718/17.
В цій справі наявна достатня кількість узгоджених між собою за змістом доказів на підтвердження транспортної складової митної вартості товарів: Договір перевезення, інвойс від 12.07.2022 року №2023/PF/111, Акт виконаних робіт від 22.08.2023 року №12, платіжна інструкція від 04.09.2023 року №299, довідка від 12.09.2023 року №84. Жодного змістовного зауваження до вказаних документів відповідачем не висловлено, в свою чергу їх зміст належним чином та повною мірою підтверджено заявлену транспортну складову митної вартості товарів.
Враховуючи вищевикладене, зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №3 «Відповідно до п.4.2 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 04.01.2023 №84 оплата послуг експедитора здійснюється клієнтом ТОВ «Мототехімпорт» протягом 45 днів з дати виставлення рахунку-фактури.
Враховуючи наданий до митного оформлення рахунок від компанії експедитора «Imogate Solution Sp.z.o.o» (Польща) №2033/PF/111 від 12.07.2023, оплата послуг експедитора повинна бути відбутись не пізніше 26.08.2023. Проте, документи, що підтверджують оплату послуг експедитора, імпортером не надано».
Відповідно до інформації коносаменту від 27.05.2023 № ZJSM23050405 оцінюваний товар прямував з порту QINGDAO (КНР) до порту Гданськ (Польща). Актом виконаних робіт від 22.08.2023 №12 експедитором зазначено суму фрахту товару від порту QINGDAO (КНР) до міста Пшемисль (Польща).
Витрати на перевезення товару з порту Гданськ до міста Пшемисль експедитором не зазначено. Відповідно до інформації залізничних накладних №31500025, №31500026, №31500032, №31500034, №31500044, №31500048 від 06.08.2023 оцінюваний товар завантажено у порту міста Глівіце (Польща) на залізничні вагони та доставлено до п/п «МедикаМостиська».
Враховуючи вищезазначене, наданими товаросупровідними документами не підтверджено маршрут перевезення оцінюваних товарів за межами митної території України та відповідно не підтверджено складові митної вартості товарів.
Отже, зазначену декларантом при розрахунку додаткову складову митної вартості товару витрати лише на транспортування у розмірі 255934,49 грн. не підтверджено документально та неможливо перевірити у відповідності до положень ст. 54 МКУ, оскільки дані документи не містять всіх даних, в т.ч. вартість експедиторських послуг».
За результатами консультацій відповідач додатково вказав, що надана платіжна інструкція від 04.09.2023 року відсутня в пакеті документів, наданих при поданні митної декларації.
Позивач вказував, що товар постачався 2 партіями 11.09.2023 року та 13.09.2023 року, друга поставка розглядається в цій справі. Вказана платіжна інструкція надана при декларуванні першої партії товару. А вартість перевезення від порту Гданськ до станції Пшемишль включена у загальну вартість перевезення від порту Китаю.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Відповідачем не надано змістовних пояснень щодо неможливості використання вже поданого позивачем документу на підтвердження транспортної складової митної вартості товару, який постачається в рамках однієї операції з постачання двома партіями, невикористання такого документу суперечить вимогам розумності, добросовісності, розсудливості та пропорційності, а також обґрунтованості.
Більш того, як вже вказав суд, в цій справі наявна достатня кількість узгоджених між собою за змістом доказів на підтвердження транспортної складової митної вартості товарів: Договір перевезення, інвойс від 12.07.2022 року №2023/PF/111, Акт виконаних робіт від 22.08.2023 року №12, платіжна інструкція від 04.09.2023 року №299, довідка від 12.09.2023 року №84.
Також суд зазначає, що умови оплати безпосередньо не стосуються митної вартості товарів.
Виходячи із вказаного, відповідач мав довести, що сукупність інших документів на підтвердження транспортної складової митної вартості товарів не дозволяє належним чином перевірити таку складову, передусім в аспекті наявності інвойсу та акту виконаних робіт. Вказаного відповідачем зроблено не було, що свідчить про необґрунтованість цього зауваження.
Щодо окремого зазначення вартості транспортування від порту Гданськ до м. Пшемисль суд зазначає, що одним з елементів транспортної складової митної вартості товарів є «фрахт з урахуванням перевалки по маршруту Кінгдао, Китай Пшемисль, Польща». Вказане логічно та очевидно свідчить про входження вартості доставки товару по Польщі (з м. Гданськ до м. Пшемисль) до цього елементу транспортної складової митної вартості товару.
Враховуючи вищевикладене, зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №4 «Наданий прайс-лист від 13.03.2023 б/н є ідентичним інформації, що міститься у комерційній пропозиції від 13.03.2023 б/н та специфікації від 20.04.2023 №2023-3В».
З цього приводу суд зазначає, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс- лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Також суд звертає увагу, що відповідачем не обґрунтовано значення вказаного зауваження для можливості перевірки митної вартості в наявній операції з постачання, передусім в аспекті сукупності інших наданих документів, до яких відповідачем зауважень не висловлено (Контракт, Специфікація, Інвойс).
Враховуючи вищевикладене, зауваження відповідача є необґрунтованим.
Таким чином, усі висловлені відповідачем зауваження є необґрунтованими, що свідчить про протиправність спірного рішення про коригування митної вартості.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у поданих позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду цієї справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, яке є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 9725,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.01.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (49000, М. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 70, прим. 9, ) до Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Ольги Княгині, буд. 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару від 14.09.2023 року №UA110150/2023/000055/2.

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Ольги Княгині, буд. 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (49000, М. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 70, прим. 9, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 9725,00 гривень (дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко