Справа № 620/2214/24
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/2214/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області (далі також відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі також відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.09.2023 № 50 про відмову у перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 21.09.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 12.04.1989 по 07.06.1994, з 04.08.1995 по 31.08.1995, з 11.09.1995 по 30.12.1998, з 31.12.1998 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2003, з 01.07.2004 по 14.06.2005, з 15.06.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2007, з 06.04.2007 по 05.04.2009, з 17.04.2009 по 13.10.2010, з 19.02.2010 по 16.10.2010, з 28.10.2010 по 13.08.2011, з 14.08.2011 по 13.06.2012, з 15.06.2012 по 12.05.2013, 17.05.2013 по 11.03.2014, з 17.04.2014 по 13.02.2015, з 15.10.2015 по 21.09.2016, з 23.06.2016 по 23.09.2018, з 05.10.2017 по 06.02.2018, з 17.10.2018 по 08.10.2019 та з 17.11.2019 по 14.05.2020 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1980 із врахуванням заробітної плати згідно довідки № 08-592 від 16.11.2018, яка видана ПАТ «PH-Західна Сибір», довідки про заробітну плату № 88 від 27.10.2010 видану ООО «Бизнес-Альянс» та довідки № 440 від 18.08.2018, яка видана ООО «Ден-КаРС» (без врахування північної надбавки) та виплатити виниклу заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з з 12.04.1989 по 07.06.1994, з 04.08.1995 по 31.08.1995, з 11.09.1995 по 30.12.1998, з 31.12.1998 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2003, з 01.07.2004 по 14.06.2005, з 15.06.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2007, з 06.04.2007 по 05.04.2009, з 17.04.2009 по 13.10.2010, з 19.02.2010 по 16.10.2010, з 28.10.2010 по 13.08.2011, з 14.08.2011 по 13.06.2012, з 15.06.2012 по 12.05.2013, 17.05.2013 по 11.03.2014, з 17.04.2014 по 13.02.2015, з 15.10.2015 по 21.09.2016, з 23.06.2016 по 23.09.2018, з 05.10.2017 по 06.02.2018, з 17.10.2018 по 08.10.2019 та з 17.11.2019 по 14.05.2020 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1980 із врахуванням заробітної плати згідно довідки № 08-592 від 16.11.2018, яка видана ПАТ «PH-Західна Сибір», довідки про заробітну плату № 88 від 27.10.2010, видану ООО «Бизнес-Альянс» та довідки № 440 від 18.08.2018, яка видана ООО «Ден-КаРС» (без врахування північної надбавки). Позивач вважає рішення відповідача протиправним, таким що не відповідає чинному законодавству, а тому підлягає скасуванню.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Вказує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує з 03.09.2018 пенсію відповідно до пункту 1 статті 1 «Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та прирівняної до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення» від 15 січня 1993 року. Окрім того, 01.01.2023 російська федерація припинила участь в угоді про гарантії прав державучасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення. З огляду на зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 29.09.2023 № 50 про відмову в проведенні перерахунку-переході на інший вид пенсії відповідно до Закону № 1058-IV.

У відзиві відповідач-1 заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території СРСР по 31.12.1991.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 відзив на позовну заяву, поданий представником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у справі №620/2214/24 повернуто без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

21.09.2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 50 від 29.09.2023, яким позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В результаті розгляду пенсійної справи встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком. Позивачу пенсію призначено відповідно до пункту 1 статті 1 «Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом російської федерації» про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення» від 15.01.1993.З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в угоді гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення (зворот а.с. 27).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, було встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі» від 01.08.1945 року, «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року та «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26.09.1967 року, а також Інструкцією про порядок надання пільг, затверджений постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року, постанови Ради Міністрів СРСР № 148 від 10.02.1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.60 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» постановлено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, при умові укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26.09.1967 року постановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з п`яти до трьох років.

Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості за власною ініціативою, за умови укладення ними трудових договорів на термін три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС №520/П-28 від 16.12.1967 року, пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 року, надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.

Згідно з пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.91 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року, постанови Ради Міністрів Союзу РСР «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» № 148 від 10.02.1960 року, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26.09.1967 року.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 року.

При цьому, питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) після 01.01.1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.

З 01.01.1992 року по 31.12.2001 року на території РФ діяв Закон РРСФР «Про державні пенсії в РРСФР» від 20.11.1990 року № 340-1, на підставі якого всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в полуторному розмірі.

Частиною 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно з частиною другою статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року, укладеної між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15.04.1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Таким чином, якщо певний період роботи особи на території РФ згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей же стаж повинен враховуватись щодо цієї людини і в Україні. Відтак, стаж позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Положеннями статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 (далі - Тимчасова Угода від 15.01.1993) встановлено, що громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Згідно статті 2 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи російської федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року.

У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства російської федерації.

Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюється спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін.

У свою чергу пунктом 2 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 передбачено, що відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 03.09.2018 отримував пенсію за віком відповідно 1 статті 1 «Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом російської федерації» про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення» від 15.01.1993. З 15.09.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Про даний факт також зазначено представником відповідача у наданих суду поясненнях.

При цьому ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії на загальних підставах, відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує, що до страхового стажу не було зараховано період роботи з 12.04.1989 по 07.06.1994, з 04.08.1995 по 31.08.1995, з 11.09.1995 по 30.12.1998, з 31.12.1998 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2003, з 01.07.2004 по 14.06.2005, з 15.06.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2007, з 06.04.2007 по 05.04.2009, з 17.04.2009 по 13.10.2010, з 19.02.2010 по 16.10.2010, з 28.10.2010 по 13.08.2011, з 14.08.2011 по 13.06.2012, з 15.06.2012 по 12.05.2013, 17.05.2013 по 11.03.2014, з 17.04.2014 по 13.02.2015, з 15.10.2015 по 21.09.2016, з 23.06.2016 по 23.09.2018, з 05.10.2017 по 06.02.2018, з 17.10.2018 по 08.10.2019 та з 17.11.2019 по 14.05.2020 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1980 із врахуванням заробітної плати згідно довідки № 08-592 від 16.11.2018, яка видана ПАТ «PH-Західна Сибір», довідки про заробітну плату № 88 від 27.10.2010, видану ООО «Бизнес-Альянс» та довідки № 440 від 18.08.2018, яка видана ООО «Ден-КаРС» (без врахування північної надбавки).

Суд зазначає, що у силу положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, право на призначення пенсії мають особи, які досягли 60 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років.

13 березня 1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі - Угода від 13.03.1992).

Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

У силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

При цьому судом враховано, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.

Отже, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 24.07.1980, зі змісту якої вбачається що у період з 12.04.1989 по 07.06.1994 працював помічником бурильника капітального ремонту скважин четвертого розряду у Самотлорському УПНП і КРС Нижньовартівськнафтогаз; з 04.08.1995 по 31.08.1995 працював у АООТ «Нижньовартівськнафтогаз» на посаді машиніста; з 11.09.1995 по 30.12.1998 працював у АООТ «Нижньовартівськнафтогаз» на посаді бурильника; з 31.12.1998 по 31.12.2001 працював у Самотлорському управлінні на посаді бурильника; з 01.01.2002 по 31.01.2003 працював у ЗАТ Самотрольський капітальний ремонт свердловин на посаді бурильника; з 01.07.2004 по 14.06.2005 працював у Сінко-Нафторемонт на посаді бурильника; з 15.06.2005 по 31.12.2005 працював в ООО «Бізнес-Альянс» на посаді бурильника; з 01.01.2006 по 31.01.2007 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 06.04.2007 по 05.04.2009 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 17.04.2009 по 13.01.2010 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 19.02.2010 по 16.10.2010 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 28.10.2010 по 13.08.2011 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 14.08.2011 по 13.06.2012 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 15.06.2012 по 12.05.2013 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 17.05.2013 по 11.03.2014 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; 17.04.2014 по 13.02.2015 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 15.10.2015 по 21.09.2016 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 23.09.2016 по 23.09.2017 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 05.10.2017 по 02.10.2018 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 17.10.2018 по 08.10.2019 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника; з 17.11.2019 по 14.05.2020 працював у ООО «ДенКаРС» на посаді бурильника (а.с.7-14).

Матеріалами справи встановлено, що довідка від 17.08.2018 № 133, видана ООО «ДенКаРС», уточнює особливий характер роботи і умови праці, необхідні для призначення пільгових пенсій підтверджуючих постійну зайнятість на пільгових умовах (а.с.15-16); довідка ООО «Бизнес-Альянс» від 17.08.2018 № 25 уточнює особливий характер роботи і умови праці, необхідні для призначення пільгових пенсій підтверджуючих постійну зайнятість на пільгових умовах (а.с.17); довідка ЗАО «Самотлорський капитальный ремонт скважин» № 03/31 від 31.01.2003 уточнює особливий характер роботи і умови праці, необхідний для призначення пільгової пенсії (а.с.18); довідка ЗАО «Самотлорское управление повышения нефтеотдачи пластов и капитального ремонта скважин» уточнює особливий характер роботи і умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії (а.с.19); архівна довідка ПАО «РН-ЗАПАДНАЯ СИБИРЬ» від 16.08.2016 № 08-4040, від 16.11.2018 № 08-5920 та від 16.11.2018 № 08-592 уточнює особливий характер роботи і умови праці, необхідні для призначення пільгових пенсій (а.с.20-23).

Відповідно до довідки № 88 від 27.10.2010, виданої ООО «Бизнес-Альянс», встановлено, що позивач дійсно працював у ООО «Бизнес-Альянс» з 15.06.2005 по 31.12.2005 на посаді бурильника капітального ремонту скважин (а.с.24).

Згідно довідки ООО «ДенКаРС» № 440 від 19.09.2018 вбачається, що позивач у період з січня 2006 року по серпень 2018 отримував заробітну плату на території рф (а.с.25-26 та їх зворот).

Таким чином, суд приходить до висновку що вказаний період роботи, про який містяться записи у трудовій книжці, додатково підтверджується наданими довідками.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Вказані записи в трудовій книжці містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази) та не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, а тому не викликають сумнівів.

Як встановлено із матеріалів справи позивачем було надано усі документи, які підтверджують спірний період роботи, проте відповідно до рішень відповідача позивачу не зараховано спірні періоди роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивача з 12.04.1989 по 07.06.1994; з 04.08.1995 по 31.08.1995; з 11.09.1995 по 30.12.1998; з 31.12.1998 по 31.12.2001; з 01.01.2002 по 31.01.2003; з 01.07.2004 по 14.06.2005; з 15.06.2005 по 31.12.2005; з 01.01.2006 по 31.01.2007; з 06.04.2007 по 05.04.2009; з 17.04.2009 по 13.01.2010; з 19.02.2010 по 16.10.2010; з 28.10.2010 по 13.08.2011; з 14.08.2011 по 13.06.2012; з 15.06.2012 по 12.05.2013; з 17.05.2013 по 11.03.2014; 17.04.2014 по 13.02.2015; з 15.10.2015 по 21.09.2016; з 23.09.2016 по 23.09.2017; з 05.10.2017 по 02.10.2018; з 17.10.2018 по 08.10.2019; з 17.11.2019 по 14.05.2020.

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 17.04.2009 по 13.10.2010, з 26.06.2016 по 23.09.2018, з 05.10.2017 по 06.02.2018, то вказаний період зарахуванню не підлягає, оскільки згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 24.07.1980 позивач був працевлаштований у ООО «ДенКаРС» з 17.04.2009 по 13.01.2010, з 23.09.2016 по 23.09.2017 та з 05.10.2017 по 02.10.2018, який і підлягає зарахуванню.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача №50 від 29.09.2023, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу з 21.09.2023, зарахувавши до страхового стажу спірні періоди.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд. При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №50 від 29.09.2023 про відмову у перерахунку пенсії позивачу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.09.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 12.04.1989 по 07.06.1994; з 04.08.1995 по 31.08.1995; з 11.09.1995 по 30.12.1998; з 31.12.1998 по 31.12.2001; з 01.01.2002 по 31.01.2003; з 01.07.2004 по 14.06.2005; з 15.06.2005 по 31.12.2005; з 01.01.2006 по 31.01.2007; з 06.04.2007 по 05.04.2009; з 17.04.2009 по 13.01.2010; з 19.02.2010 по 16.10.2010; з 28.10.2010 по 13.08.2011; з 14.08.2011 по 13.06.2012; з 15.06.2012 по 12.05.2013; з 17.05.2013 по 11.03.2014; 17.04.2014 по 13.02.2015; з 15.10.2015 по 21.09.2016; з 23.09.2016 по 23.09.2017; з 05.10.2017 по 02.10.2018; з 17.10.2018 по 08.10.2019; з 17.11.2019 по 14.05.2020 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1980 із врахуванням заробітної плати згідно довідки № 08-592 від 16.11.2018, виданої ПАТ «PH-Западная Сибирь», довідки про заробітну плату № 88 від 27.10.2010, виданої ООО «Бизнес-Альянс» та довідки № 440 від 18.09.2018, виданої ООО «Ден-КаРС» (без врахування північної надбавки), з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги у частині проведення та виплати заборгованості, яка виникне після проведення перерахунку пенсії з 21.09.2023, то суд вважає такі вимоги передчасними та зазначає, що захисту підлягає виключно порушене право. Оскільки перерахунок відповідачем не проводився, тому питання виплати заборгованості, стосується правовідносин, які можуть мати місце у майбутньому та не стосуються фактично порушених прав позивача відмовою у проведенні перерахунку в цілому. А тому, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи (а.с. 5) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 850,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №50 від 29.09.2023 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.09.2023 зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 12.04.1989 по 07.06.1994; з 04.08.1995 по 31.08.1995; з 11.09.1995 по 30.12.1998; з 31.12.1998 по 31.12.2001; з 01.01.2002 по 31.01.2003; з 01.07.2004 по 14.06.2005; з 15.06.2005 по 31.12.2005; з 01.01.2006 по 31.01.2007; з 06.04.2007 по 05.04.2009; з 17.04.2009 по 13.01.2010; з 19.02.2010 по 16.10.2010; з 28.10.2010 по 13.08.2011; з 14.08.2011 по 13.06.2012; з 15.06.2012 по 12.05.2013; з 17.05.2013 по 11.03.2014; 17.04.2014 по 13.02.2015; з 15.10.2015 по 21.09.2016; з 23.09.2016 по 23.09.2017; з 05.10.2017 по 02.10.2018; з 17.10.2018 по 08.10.2019; з 17.11.2019 по 14.05.2020 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.07.1980 із врахуванням заробітної плати згідно довідки № 08-592 від 16.11.2018, виданої ПАТ «PH-Западная Сибирь», довідки про заробітну плату № 88 від 27.10.2010, виданої ООО «Бизнес-Альянс» та довідки № 440 від 18.09.2018, виданої ООО «Ден-КаРС» (без врахування північної надбавки), з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 850,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005, .

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, .

Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2024 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА