Справа № 300/5468/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5468/23 пров. № А/857/639/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року (головуючий суддя: Шумей М.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУДЛЕР» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВУДЛЕР», 18.08.2023 звернулося з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в м. Києві від 05.07.2023 № 9129004/40569800 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «ВУДЛЕР» в реєстрації податкової накладної № 4 від 15.05.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним і скасувати рішення за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби України від 21.07.2023 № 58506/40569800/2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податковоїнакладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в м. Києві від 05.07.2023 № 9129004/40569800 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «ВУДЛЕР» в реєстрації податкової накладної №1 від 05.06.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складені Товариством з обмеженою відповідальністю «ВУДЛЕР» податкову накладну № 4 від 15.05.2023 та податкову накладну № 1 від 05.06.2023 днем їх подання.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позов задоволено.

Представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, а також судові витрати на надання професійної правничої допомоги, оскільки при прийнятті рішення у цій справі, суд не вирішив питання розподілу судових витрат.

Просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в м. Києві та Державної податкової служби України витрати на сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року заяву про ухвалення судового рішення у справі за позовною заявою ТОВ «ВУДЛЕР» до Головного управління ДПС в м. Києві та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної задоволено повністю.

Стягнуо за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в м. Києві на користь ТОВ «ВУДЛЕР» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 368 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Із цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління ДПС у м. Києві та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що додаткове рішення суперечить чинному законодавству, а тому просить його скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, покликається на те, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 є неспівмірними із заявленими позовними вимогам.

Позивачем, 26.02.2024 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відхилити апеляційну скаргу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цій адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в м. Києві судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 368 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Оскільки, позовні вимоги задоволено повністю, а предметом спору є два рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір сплачений за подання позову в розмірі 5 368 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивачем подано: платіжну інструкцію від 11.08.2023 на суму 20000 грн, акт наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № 2020/06-18 від 10.08.2023, договір про надання правничої допомоги № 2023/06-18 від 28.06.2023, ордер на надання правової допомоги.

Згідно акта наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № 2020/06-18 від 10.08.2023, Товариству надано такі послуги:

- консультація з приводу зупинення податкових накладних (2 год);

- підготовка проекту письмових пояснень щодо проведеної господарської операції щодо податкової накладної № 4 від 15.05.2023 (5 год);

- підготовка проекту скарги на рішення про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 05.06.2023 (2 год);

- підготовка проекту письмових пояснень щодо проведеної господарської операції щодо податкової накладної № 4 від 15.05.2023 (5 год);

- підготовка проекту позовної заяви (10 год).

Вартість послуг, згідно договору про надання правничої допомоги № 2023/06-18 від 28.06.2023 становить 20 000 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, не відповідає критеріям співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Оскільки, проаналізувавши послуги надані позивачу на предмет їх обсягу, складності, якості, співмірності, тривалості витраченого адвокатом часу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вартість послуг (20 000 грн) є явно завищеною.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом в суді першої інстанції, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 5000 грн.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове судове рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 300/5468/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін