Справа № 380/6139/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6139/23 пров. № А/857/144/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року, ухвалене суддею Братичак У.В. у м. Львові, о 12 год. 03 хв. у справі № 380/6139/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

- скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 24.02.2023 № 114 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 14.03.2023 № 265 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновити поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону №3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року.

04 грудня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, в ході службового розслідування, відповідач встановив фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і дією порушника, висновки службового розслідування відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватися при прийнятті вмотивованого рішення. В діях позивача, на переконання суду, наявний беззаперечний склад дисциплінарного проступку, а вид дисциплінарного стягнення відповідач обрав обґрунтовано, з врахуванням обставин у справі, що не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає те, що відповідач не довів в його діях складу дисциплінарного проступку, а, відтак, протиправно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

08.02.2023 до відповідача надійшов лист Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові № 12-11-3958вих-23 від 06.02.2023 про те, що слідчим Першого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000318 від 20.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального Кодексу України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

На підставі цього листа, 10.02.2023 відповідач прийняв наказ № 35 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії».

За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія 20.02.2023 склала висновок у якому зазначила, що, відповідно до дислокації сил та засобів батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП з 08:00 по 20:00 28.08.2022 на блокпості № 6, що у селі Малі Підліски, позивач разом з іншими поліцейськими виконував службові обов`язки.

Позивач у вказаний вище час, за допомогою персонального паролю до ІПНП, здійснював аналітичну діяльність 28.08.2022 з 08:22 по 11:43.

Того ж дня о 15 год. 51 хв. поліцейський ОСОБА_2 , який, разом із позивачем здійснював патрулювання на блокпосту, зупинив автомобіль, яким керував громадянин ОСОБА_3 , який, з метою уникнення адміністративної відповідальності, перерахував ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000 грн., частину з яких, а саме в сумі 2500 грн. ОСОБА_2 перерахував позивачу.

Водій який перерахував грошові кошти, 28.08.2022 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що позивач не сумлінно, не компетентно і безвідповідально поставився до покладених службових обов`язків, внаслідок чого вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог частини першої статті 8, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзацу другого, третього, шостого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, підпункту 1 пункту 3.1. розділу III посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону №3 УПП у Львівській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.08.2021 № 1705, статей 38, 41, 42 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

24.02.2023 відповідач прийняв наказ № 114 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень», яким до позивача застосував дисциплінарне стягнення у вигляді звільненні зі служби в поліції.

14.03.2023 Департамент патрульної поліції прийняв наказ № 265 о/с «По особовому складу», яким звільнив позивача зі служби в поліції, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд встановив, що, внаслідок службового розслідування, відповідач встановив, шо позивач не повідомив керівника, не припинив і не задокументував те, що ОСОБА_2 , 28.08.2023 року отримав від громадянин ОСОБА_3 , за непритягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, грошові кошти в сумі 10000 грн., а також несумлінно, некомпетентно і безвідповідально поставився до покладених обов`язків.

Вказаними діями, на думку відповідача, позивач порушив вимоги:

- частини першої статті 8, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»;

- Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію»;

- пунктів 1, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»;

- абзацу 2, 3, 6 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179;

- підпункту 1 пункту 3.1. розділу III посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.08.2021 № 1705;

- статей 38, 41, 42 Закону України «Про запобігання корупції»;

- пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно із пунктами 1, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Відповідно до абзаців 2, 3 та 6 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі.

У статті 38 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Згідно із статтею 41 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Статтею 42 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, сумлінно, компетентно, вчасно, результативно і відповідально виконують службові повноваження та професійні обов`язки, рішення та доручення органів і осіб, яким вони підпорядковані, підзвітні або підконтрольні, не допускають зловживань та неефективного використання державної і комунальної власності.

Отже, відповідач, в ході службового розслідування, навів ряд положень законодавства, які, на думку відповідача, порушив позивач внаслідок того, що він не повідомив керівника, не припинив та не задокументував той факт, що поліцейський ОСОБА_2 28.08.2023 року отримав грошові кошти в сумі 10000 грн. від громадянина ОСОБА_3 , за не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, а також несумлінно, некомпетентно і безвідповідально поставився до покладених обов`язків.

Апеляційний суд встановив, що відповідач притягнув позивача до відповідальності за порушення пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VII (Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України).

Однак, відповідач не встановив від вчинення яких саме дій не утримався позивач та як така поведінка позивача перешкодила іншим поліцейським та кому саме виконувати їхні обов`язки, також відповідач не встановив, які саме дії, вчинені позивачем, підривають авторитет Національної поліції України та в який спосіб.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в судовому засіданні не підтверджено порушенням позивачем пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Крім того, апеляційний суд встановив, що в результаті службового розслідування доведено, що позивач порушив абзац 3 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 (Під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі).

Однак, на переконання апеляційного суду, відповідач не встановив якими діями чи бездіяльністю позивач допустив неповагу до прав та свобод людини (яких саме прав та свобод та якої саме людини) та порушення прав та свобод людини (яких саме прав та свобод та якої саме людини)

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неповага до прав та свобод людини та порушення прав та свобод людини є різними за своєю правовою природою правопорушеннями.

Отже, апеляційний суд вважає, що в ході апеляційного розгляду не підтверджено вчинення позивачем такого правопорушення як - неповага до прав та свобод людини порушення прав та свобод людини, а, відтак, і порушення абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських

Також апеляційний суд встановив, що в результаті службового розслідування доведено, що позивач порушив абзац 6 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 (Під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі.)

Однак, на переконання апеляційного суду, відповідач не встановив якими діями чи бездіяльністю позивач виявляв неповагу до гідності людини (якої саме) допускав несправедливе та упереджене ставлення до особи, зважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку (яку саме), а також не встановив вчинення позивачем будь якої іншої дискримінації відносно конкретної особи чи осіб.

Отже, апеляційний суд вважає, що в ході апеляційного розгляду не підтверджено вчинення позивачем такого правопорушення як прояв неповаги до гідності людини, не справедливе чи упереджене ставлення до особи, зважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, чи прояв дискримінації в будь-якій формі, а, відтак, і порушення абзацу 6 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських.

Крім того, апеляційний суд встановив, що в результаті службового розслідування, на переконання відповідача, доведено, що позивач порушив статті 38, 41 та 42 Закону України «Про запобігання корупції».

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту "з" пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поліцейські є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Стаття 38 Закону України Про запобігання корупції (Додержання вимог закону та етичних норм поведінки), передбачає, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Як вище встановив апеляційний суд, відповідач не з`ясував якими діями чи бездіяльністю позивач допустив порушення етичних норм та яких саме.

Також, відповідач не встановив випадків не ввічливості позивача у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Крім того, відповідач не вказав, яких саме вимог закону не дотримався позивач, оскільки, як вище встановив апеляційний суд, вказуючи на порушення позивачем вимог закону, відповідач не зазначає, у яких діях (бездіяльності) позивача проявилось відповідне порушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів порушення позивачем вимог ст. 38 Закону України Про запобігання корупції.

Стаття 41 Про запобігання корупції (Неупередженість) передбачає, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Апеляційний суд встановив, що вважаючи, що позивач порушив норми вищевказаної статті відповідач не вказав в чому полягають упереджені дії позивача (які саме), зважаючи на приватні інтереси (якщо такі є, то які саме), особисте ставлення до будь-яких осіб (якщо таке є, то яке саме ставлення та до яких саме осіб), на свої політичні погляди (якщо такі є, то які саме), ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання (якщо такі є, то які саме).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів порушення позивачем вимог ст. 41 Закону України Про запобігання корупції.

Стаття 42 Про запобігання корупції (Компетентність і ефективність) передбачає, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, сумлінно, компетентно, вчасно, результативно і відповідально виконують службові повноваження та професійні обов`язки, рішення та доручення органів і осіб, яким вони підпорядковані, підзвітні або підконтрольні, не допускають зловживань та неефективного використання державної і комунальної власності.

Апеляційний суд встановив, що відповідач не довів в яких діях (бездіяльності) позивача проявилось не виконання позивачем рішення та доручення органів і осіб, яким підпорядкований, підзвітний або підконтрольний позивач, зловживання та неефективне використання державної і комунальної власності, а тому вважає, що позивач не порушив ст. 42 Закону України Про запобігання корупції в цій частині.

Щодо необхідності сумлінного, компетентного, вчасного, результативного і відповідального виконання службових повноважень та професійних обов`язків, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

В ході службового розслідування відповідач встановив, що позивач не повідомив керівника що поліцейський ОСОБА_2 28.08.2023 року отримав грошові кошти в сумі 10000 грн. від громадянина ОСОБА_3 , за не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Однак, відповідач не встановив наступні обставини:

- яким нормативним актом передбачено обов`язок позивача здійснювати контроль за діяльністю поліцейського ОСОБА_2 ,

- чи входить вищевказане повноваження до посадових обов`язків позивача,

- наявність у позивача об`єктивної можливості здійснювати контроль за діяльністю ОСОБА_2 (якщо такі повноваження входять до посадових обов`язків позивача),

- якому керівнику необхідно було повідомити про вчинення ОСОБА_2 певних дій;

- в який спосіб необхідно було повідомити про вчинення ОСОБА_2 певних дій ;

- в який строк (протягом, чи до якого часу) необхідно було повідомити про вчинення ОСОБА_2 певних дій;

Також, під час службового розслідування відповідач встановив що позивач не припинив отримання поліцейським ОСОБА_2 28.08.2023 року грошових коштів в сумі 10000 грн. від громадянина ОСОБА_3 , за не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

В контексті цього порушення відповідач не встановив:

- яким нормативним актом передбачено обов`язок позивача припинити діяльність поліцейського ОСОБА_2

- чи входить вищевказане повноваження до посадових обов`язків позивача,

- наявність у позивача об`єктивної можливості припинити діяльність поліцейського ОСОБА_2 (якщо такі повноваження входять до посадових обов`язків позивача),

- в який спосіб необхідно було припинити діяльність поліцейського ОСОБА_2 ;

- в який строк необхідно було припинити діяльність поліцейського ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач вважав, що службовим розслідуванням встановлено, що позивач не задокументував той факт, що поліцейський ОСОБА_2 28.08.2023 року отримав грошові кошти в сумі 10000 грн. від громадянина ОСОБА_3 , за не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

У той же час, відповідач не встановив наступні обставини:

- яким нормативним актом передбачено обов`язок позивача документувати діяльність поліцейського ОСОБА_2 ;

- чи входить вищевказане повноваження до посадових обов`язків позивача;

- наявність у позивача об`єктивної можливості задокументувати діяльність поліцейського ОСОБА_2 (якщо такі повноваження входять до посадових обов`язків позивача);

- в який спосіб необхідно було задокументувати діяльність поліцейського ОСОБА_2 ;

- в який строк необхідно було задокументувати діяльність поліцейського ОСОБА_2 .

Отже, апеляційний суд встановив, що, провівши службове розслідування за фактом отримання поліцейським ОСОБА_2 неправомірної винагороди, відповідач не встановив обставин, які б беззаперечно вказували на вчинення позивачем вищевказаних дисциплінарних проступків, оскільки не встановив:

- нормативних актів (інструкцій, положень) які б покладали на позивача відповідні обов`язки;

- спосіб у який позивач був зобов`язаний вчинити певні дії;

- строк, протягом якого позивач був зобов`язаний вчинити певні дії;

- осіб, відносно яких (на користь яких) був позивач зобов`язаний вчинити певні дії.

Недоведеність вищевказаних обставин не дозволяє суду зробити висновок про те, що позивач несумлінно, некомпетентно і безвідповідально поставився до покладених на нього обов`язків.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів порушення позивачем ст. 42 Закону України Про запобігання корупції в частині недотримання норми щодо сумлінного, компетентного, вчасного, результативного і відповідального виконання службових повноважень та професійних обов`язків.

З цих же міркувань апеляційний суд вважає недоведеним порушення позивачем пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, не професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, а також підпункту 1 пункту 3.1. розділу III посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.08.2021 № 1705.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинками, які кваліфікуються як порушення Присяги поліцейського, та є такими що підривають авторитет працівника Національної поліції, є протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника , що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, Правил № 1179, посадової інструкції, чи інших норм чинного законодавства недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Необхідно конкретизувати кваліфікацію порушення поліцейським вказаних вимог, шляхом чіткого визначення, яке саме діяння вчинив поліцейський, та якою саме нормою заборонено вчиняти відповідне діяння.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд наголошує на тому, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та не виключає необхідність з`ясувати та встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач, заначивши, що позивач допустив порушення Присяги працівника поліції, не встановив складу цього дисциплінарного проступку, а обмежився, виключно, констатацією факту, про порушення позивачем Присяги поліцейського (без зазначення в чому полягає таке порушення).

Отже, на переконання апеляційного суду, відповідач не довів вчинення позивачем порушення статті 64 Закону України «Про Національну поліцію України» (особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові) та пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України)

Не доведеним в межах службового розслідування, на переконання апеляційного суду, є і порушення позивачем частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію України», якою передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (відповідач не встановив на якій підставі зобов`язаний був діяти позивач, у який спосіб, та яким нормативно правовими актами передбачені обов`язки відповідних дії (бездіяльності) позивача.

Щодо порушення позивачем пункту 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Як вище встановив апеляційний суд, в ході службового розслідування не встановлено, кому, коли, в який строк та яким способом зобов`язаний був повідомити позивач про вчинення правопорушення іншим працівником поліції.

Також, в ході службового розслідування достовірно не встановлено тієї обставини, чи було відомо позивачу про вчинення іншим працівником поліції правопорушення, оскільки, як йшлося вище, службове розслідування, яке розпочалось за фактом отримання неправомірної винагороди, мало б завершитись висновком, яким би підтверджувався або спростовувався факт отримання позивачем неправомірної винагороди, однак, цих обставин в ході службового розслідування встановлено не було.

Апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до п. 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України службове розслідування має встановити, в першу чергу, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування.

Отже, службове розслідування мало встановити наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) позивача з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, а саме в отриманні 2500 грн на картковий рахунок від ОСОБА_2 , про що стало відомо з листа Територіального управління Державного бюро місті Львові (№12-11-3958вих-23 від 06.02.2023.

Таким чином апеляційний суд встановив, що висновки службового розслідування не стосуються суті самого розслідування, а відтак, апеляційний суд вважає, що в межах службового розслідування не встановлено у яких діяннях позивача проявилось порушення обов`язку сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Апеляційний суд вважає такими, що не відповідають обставинам справи висновку суду першої інстанції про те, що:

- в ході службового розслідування відповідач встановив фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і дією порушника, висновки службового розслідування відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватися при прийнятті вмотивованого рішення;

- в діях позивача, наявний беззаперечний склад дисциплінарного проступку, а вид дисциплінарного стягнення відповідач обрав обґрунтовано, з врахуванням обставин у справі, що не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Так, статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарний проступок, вчинений поліцейським, внаслідок невиконання ним своїх обов`язків, на думку апеляційного суду, завжди несе певні наслідки, зокрема такі, як шкода авторитету поліції, вчинення іншими особами злочинів чи шкода завдана людині, тощо.

Водночас, апеляційний суд встановив, що під час проведення службового розслідування відповідач не встановив, яка шкода завдана діями (бездіяльністю) позивача та причиновий зв`язок завданої шкоди із невиконанням (не належним) виконанням певних службових обов`язків.

Це пов`язано із тим, що у акті службового розслідування не визначено, до яких наслідків призвело невиконання позивачем, зокрема, вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України» (неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва), і так само інших наведених вище норм права, порушення яких відповідач ставить у вину позивачу.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що під час притягнення позивача до відпровідальності порушено принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки під час службового розслідування не встановлено вини, конкретно, позивача у вчиненні конкретного дисциплінарного проступку.

Так, у акті службового розслідування зазначено що вина поліцейських у вчиненні дисциплінарних проступків проявилася у формі прямого умислу, поліцейські свідомо допускали настання несприятливих наслідків, їх дії є такими, що підривають авторитет поліції та довіру до них як носіїв влади.

З вказаного формулювання апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не встановлював вини позивача у вчиненні кожного із дисциплінарних проступків, які стали підставою для звільнення позивача.

Жодних висновків щодо індивідуальної вини (умислу чи необережності) позивача, чи конкретних дій позивача, які є підставою для його звільнення, акт службового розслідування не містить.

Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893, службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Проаналізувавши наведені вище положення, які стосуються призначення та проведення службового розслідування, апеляційний суд встановив, що службове розслідування проводиться в межах підстав, які були причиною його призначення.

Як зазначив вище апеляційний суд, службове розслідування призначене за фактом ймовірного отримання позивачем частини неправомірної винагороди від поліцейського ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зауважує, що дисциплінарна комісія позбавлена можливості виходити за межі підстав для проведення службового розслідування та звертає увагу на те, що службове розслідування за фактом неповідомлення позивачем керівника та не документування факту отримання ОСОБА_2 неправомірної винагороди не проводилось, оскільки відповідний наказ відповідач не видавав.

Апеляційний суд встановив, що, виявивши обставину, що позивач не повідомив керівника, не припинив та не задокументував факт отримання ОСОБА_2 неправомірної винагороди, а також несумлінно, некомпетентно і безвідповідально поставився до покладених обов`язків, в межах службового розслідування щодо ймовірного отримання позивачем неправомірної винагороди, відповідач не провів службового розслідування щодо виявленого правопорушення, та притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення інших дисциплінарних правопорушень без проведення службового розслідування.

На переконання апеляційного суду, службове розслідування за фактом події отримання позивачем частини неправомірної винагороди від ОСОБА_2 , що відбулась 28 серпня 2023 року, не є службовим розслідуванням щодо правопорушення за фактом неповідомлення позивачем керівника, не припинення та не документування факту отримання ОСОБА_2 неправомірної винагороди, а також несумлінного, некомпетентного і безвідповідального ставлення до покладених обов`язків.

На думку апеляційного суду, щодо цих правопорушень, відповідач був зобов`язаний встановити:

- наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського;

- наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

- ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

- обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

- відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

- вид і розмір заподіяної шкоди;

- причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, апеляційний суд встановив, що, не провівши службового розслідування щодо факту неповідомлення позивачем керівника, не припинення та не документування факту отримання ОСОБА_2 неправомірної винагороди, а також несумлінного, некомпетентного і безвідповідального ставлення до покладених обов`язків, які виявлені під час службового розслідування за фактом ймовірного отримання позивачем частини неправомірної винагороди від ОСОБА_2 , відповідач порушив порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тобто діяв з перевищенням повноважень, що надані чинним законодавством України.

З огляду на наведені вище міркування, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, оскільки, в ході службового розслідування не встановив факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Отже, накази Департаменту патрульної поліції від 24.02.2023 № 114 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції від 14.03.2023 № 265 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 є протиправним і їх необхідно скасувати, тому відповідну позовну вимогу необхідно задовольнити.

Що стосується питання застосування строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VII, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Однак, як встановив апеляційний суд, відповідач в ході службового розслідування, встановив дату події, яка мала місце з участю поліцейського ОСОБА_2 , який відповідно до дислокації сил та засобів батальйону №3 УПП у Львівській області ДПП з 08.00 год. 28.08.2022 по 20.00 год. 28.08.2022 здійснював автопатрулювання на службовому автомобілі «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , на блокпості №6 у с. Малі Підліски Львівського району Львівської області разом з позивачем ОСОБА_1 .

Однак, як вище зазначав апеляційний суд, відповідач не встановив дату, час та місце вчинення позивачем дисциплінарних проступків, які стали підставою для прийняття рішення про звільнення позивача.

Відсутність даних про дату та час вчинення дисциплінарного проступку свідчить про неповноту службового розслідування, та є самостійною підставою для визнання протиправними актів, прийнятих внаслідок такого службового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дата та час події, яка стала підставою для проведення службового розслідування не є датою та часом вчинення дисциплінарного проступку, оскільки такі необхідно встановити під час службового розслідування.

Крім того, відсутність даних про дату та час вчинення дисциплінарного проступку не дозволяє апеляційному суду зробити висновок про дотримання відповідачем строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином наказ Департаменту патрульної поліції від 24.02.2023 № 114 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 є протиправним, оскільки відповідач прийняв його не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як наслідок протиправним є наказ Департаменту патрульної поліції від 14.03.2023 № 265 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 .

Вказані висновки є підставою для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 24.02.2023 № 114 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 і наказу Департаменту патрульної поліції від 14.03.2023 № 265 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 .

Що стосується позовної вимоги про поновлення позивача на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП, то апеляційний суд зазначає наступне.

Порушення відповідачем встановленого законом порядку звільнення позивача свідчить про незаконність такого звільнення, що в силу частин першої і другої статті 235 Кодексу законів про працю України є підставою для поновлення його на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В силу вимог частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 Кодексу законів про працю України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство, установа, організація, що допустили таке незаконне звільнення.

Апеляційний суд встановив те, що до моменту звільнення позивач працював на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП.

Тому поновити позивача необхідно на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 15.03.2023 року.

Отже, позовну вимогу про поновлення позивача в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 необхідно задовольнити.

При цьому поновити позивача на попередній посаді необхідно з 15.03.2023 року, оскільки у день прийняття наказу про звільнення (14.03.2023 року) позивач вважається таким, що ще працював.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, видно, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Відповідно до довідки про доходи № 1156 від 27.06.2023 року середньоденний заробіток позивача становить 610,86 грн.

Час вимушеного прогулу за період з 15.03.2023 року по 02.04.2024 року складає 385 календарних днів.

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 235181,10 грн (385х610,86).

Зважаючи на наведене, позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.03.2023 року по день ухвалення судом рішення, тобто по 02.04.2024 року, необхідно задовольнити та стягнути на користь позивача 235181,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Водночас, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, неправильно встановив обставини справа, внаслідок чого зробив неправильний висновок про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року в справі № 380/6139/23 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 24.02.2023 № 114 «Про застосування до працівників Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» в частині про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відносно поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 14.03.2023 № 265 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_1 .

Поновити поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 15 березня 2023 року.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року по 02 квітня 2024 року в сумі 235181,10 грн. (двісті тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня 10 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанова складений 04.04.2024 року