Справа № 500/776/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/776/24

12 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення із трудової пенсії за віком на пенсію державного службовця на підставі Закону України «Про державну службу».

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 05.02.2024 року позивачу повідомлено про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», та надано відповідне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому вказано, що його стаж на посадах державної служби становить 18 років 7 місяців 12 днів.

Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно відмовив йому в переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», з підстав відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби, не врахувавши при цьому до стажу державної служби період строкової військової служби з 28.10.1983 року по 10.06.1985 року, що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачі скористалися правом на подання відзиву на позовну заяву, які надійшли на адресу суду із відповідними письмовими доказами 27.02.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Із січня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

29.01.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення №2180/03-16 від 05.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

При визначенні права особи на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 за записами трудової книжки або на підставі інших документів встановлюється відповідність займаної посади, посадам, визначеним статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Стаж роботи позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становить 18 років 07 місяців 12 днів.

Згідно поданих документів до стажу роботи на посадах державної служби не зараховано період проходження позивачем строкової служби з 28.10.1983 по 10.06.1985 рік.

З набранням чинності Закону України «Про державну службу» №889-VIII втратив чинність і «Порядок обчислення стажу державної служби», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (далі - Порядок №283).

На дату звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про державну службу» механізм обчислення стажу державної служби визначає «Порядок обчислення стажу державної служби» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229 (набрання чинності 01.05.2018 року, далі - Порядок №229).

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про державну службу» та Порядку №229 не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби, а Порядок обчислення стажу державної служби №283 скасовано, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для переведення позивача із пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію, що призначається відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VII «Про державну службу» у позивача відсутній необхідний стаж на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

На підставі викладеного відповідачі просили в задоволенні позову відмовити.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із січня 2022 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Тернопільській області, та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після досягнення 62 - ох років, а саме, 29.01.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення із трудової пенсії за віком на пенсію державного службовця на підставі Закону України «Про державну службу».

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 05.02.2024 року позивача повідомлено про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», та надано відповідне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому вказано, що його стаж на посадах державної служби становить 18 років 7 місяців 12 днів.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та військового квитка НОМЕР_2 у період із 28.10.1983 року по 10.06.1985 року позивач проходив строкову службу в лавах Радянської Армії.

На підставі вищенаведеного позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно відмовило йому в переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», з підстав відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби, не врахувавши при цьому до стажу державної служби період строкової військової служби з 28.10.1983 року по 10.06.1985 року, що й стало підставою для звернення до суду.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу», згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до ст. 90 Закону України № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби ( 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, слід прийти до висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12,2015 року № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 03.07.2018 року у справі № 265/3709/17, від 19.03.2019 року у справі № 357/1457/17 та від 01.04.2020 року у справі № 607/9429/17.

Як вбачається із трудової книжки позивач займав посади державного службовця із 17.07.1985 року по 25.02.2004 року, що не заперечується відповідачами.

Із змісту трудової книжки, зокрема № запису 2, наявний запис - служба в рядах Радянської армії (військовий квиток серії НОМЕР_2 ) за наступним періодом з 28.10.1983 по 10.06.1985. Зазначені відомості та документи наявні у відповідача, оскільки містяться в його пенсійній справі.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015 року) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 5 п. 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Крім того, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, відповідно до якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З аналізу вказаних законодавчих норм слідує, що період проходження військової служби зараховується до стажу державної служби.

Відтак, на підставі відомостей із військового квитка та трудової книжки, до стажу державної служби підлягає зарахуванню період проходження позивачем строкової служби в лавах Радянської Армії із 28.10.1983 року по 10.06.1985 року.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 14.11.2018 року у справі № 686/8090/17, від 27.12.2019 року у справі № 500/2565/18 та від 01.04.2020 року у справі № 607/9429/17,

Тому, станом на 01.05.2016 року позивач мав більше 20 років стажу держслужби (військова служба з 28.10.1983 року по 10.06.1985 року (1 рік 7 місяців 13 днів), з 17.07.1985 року по 25.02.2004 року стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (18 років 7 місяців 12 днів)).

З огляду на наведені обставини, враховуючи наявність у позивача необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців та досягнення необхідного пенсійного віку на час звернення до відповідача із заявою, суд прийшов до висновку, що він набув право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ та на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII.

Водночас, щодо позовних вимог про "зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 29.01.2024 року, та виплатити недоотримані кошти", то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Тернопільській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №197 від 29.01.2024 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 29.01.2024 року, та виплату йому недоотриманих коштів та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 05.02.2024 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.02.2024 року № 2180/03-16 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу державної служби гр. ОСОБА_1 період проходження ним строкової військової служби із 28.10.1983 року по 10.06.1985 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №197 від 29.01.2024 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 29.01.2024 року, та виплату йому недоотриманих коштів та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійки, відповідно до квитанції від 05.02.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14 березня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54020 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.