Справа № 120/10256/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 квітня 2024 р. Справа № 120/10256/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано прийняттям органом Пенсійного фонду України протиправного рішення про відмову у призначенні пенсії. Зокрема, наголошує, що відповідачем протиправно не зараховано період роботи до трудового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області своїм правом на подання відзиву не скористалося.

До суду від головного управління Пенсійного фонду в м. Києві надійшов відзив, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. Серед іншого зазначає, що наявний страховий стаж є недостатнім для призначення пенсії. Наголошує, що надані позивачкою підтверджуючі документи оформлені з порушенням вимог законодавства.

Ознайомившись з наявними матеріалами справи, суд встановив наступне.

29.03.2023 року позивачка звернулася із письмовою заявою до відділення головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії.

Вказану заяву було розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, з огляду на відсутність страхового стажу.

Окрім того, вказаним рішенням рекомендовано, зокрема залучити довідку про період роботи, перейменування підприємства.

Надалі, 11.05.2023 року позивачка повторно звернулася із заявою та відповідними документами.

Вказану заяву було розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві за принципом екстериторіальності.

За результатами розгляду цієї заяви головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві прийнято рішення від 18.05.2023 року про відмову у призначення пенсії, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Так, до страхового стажу не враховано довідку № 01-19/307 від 10.05.2023 року, оскільки відсутній наказ про прийняття та звільнення в СВАТ ім. Першого травня.

Не погоджуючись з вказаним, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) "Про пенсійне забезпечення" та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до матеріалів справи, позивачка досягла 60 річного віку на момент звернення за призначення пенсії та у неї наявний страховий стаж, що складає 23 роки 11 місяців 7 днів.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 № 637 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Так, судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , а саме період трудової діяльності з 03.06.1986 року по 20.11.2001 року.

Судом враховано, що попереднім рішення щодо відмови у призначенні пенсії, прийнятим головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, встановлено, що вказаний запис про звільнення містить не чітку печатку підприємства.

Однак, суд наголошує, що за загальним правилом відповідальність за видачу та ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже й не може впливати на її особисті права.

Водночас працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист у частині призначення пенсії за віком

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Разом з тим, позивачкою на підтвердження вказаного стажу, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), було надано архівні довідки від 10.05.2023 року № 01-19/307 із зазначенням відпрацьованих трудоднів та № 01-19/308, якою підтверджено, що за розпорядженням Літинської районної державної адміністрації від 29.09.1997 року № 214 хмелерадгосп ім. "Перше травня" реорганізовано в сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство (СВАТ) ім. Першого травня.

Разом з тим, головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було відмовлено у врахуванні періоду трудову діяльності з 03.06.1986 року по 20.11.2001 року, з огляду на відсутність наказів про прийняття та звільнення в СВАТ ім. Першого травня.

Пунктом 2.10 передбачено Порядку № 22-1, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Принагідно суд зазначає, що строк на прийняття рішення про призначення пенсії може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Як встановлено судом, головними управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки про призначення пенсії складено акт № 0200-1103-1/5088 від 09.06.2023 року.

Так, дані архівної довідки № 01-19/307 від 10.05.2023 року щодо стажу роботи ОСОБА_1 за період з 1986 року по 2000 рік відповідають даним зазначеним в книгах обліку праці та розрахунків з робітниками та службовцями, крім серпня 1990 року. Згідно довідки л/д - 269, а фактично - 26 л/д, різниця л/д - 243.

Відтак, суд наголошує, що трудова книжка та архівна довідка № 01-19/307 у повній мірі відображають факт працевлаштування позивачка.

Суд зазначає, що довідка № 01-19/307 відображає одиницю обліку робочого часу, що враховує вихід робітника на роботу і його участь у виробництві протягом дня("людинодні"). Відтак, цілком зрозуміло, що зазначена кількість 269 л/д за серпень 1990 року є опискою.

Суд повторно зазначає, що відповідальність за ведення облікових документів не може бути перекладена на працівника.

Таким чином, суд акцентує увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці, довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, період роботи позивачки в СВАТ ім. Першого травня (з 03.06.1986 року по 20.11.2001 року, що складає 15 років, 5 місяців, 18 днів) протиправно не зарахований відповідачем у повному обсязі.

Відтак, рішення головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.05.2023 року № 78 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що сукупний стаж позивачки складає більше, ніж 30 років.

Принагідно суд зазначає, що дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що наведені відповідачем мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Окрім того, судом враховано, що відповідно до ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до матеріалів справи, позивачка вперше звернулася за отриманням пенсії у межах місячного строк до досягнення пенсійного віку. Окрім того, подальше надання додаткових документів здійснювалося у межах 3-місячного строку.

Відтак, належним способом захисту порушених прав є зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій зарахувати стаж трудової діяльності в СВАТ ім. Першого травня у повному обсязі та призначити позивачці пенсію за віком з наступного дня досягнення пенсійного віку, а саме 11.04.2023 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, ), головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у місти Києві № 78 від 18.05.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 стаж трудової діяльності в СВАТ ім. Першого травня з 03.06.1986 року по 20.11.2001 року у повному обсязі та призначити пенсію за віком з 11.04.2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у місти Києві.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович