Справа № 380/14024/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14024/23 пров. № А/857/3377/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі № 380/14024/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїКлименко О.М.
дата складання повного тексту рішення10.01.2024

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просила суд:

визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови в прийнятті у неї декларації про відмову від громадянства російської федерації;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у неї декларацію про відмову від громадянства російської федерації та оформити їй довідку про реєстрацію громадянкою України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі № 380/14024/23 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства, поданої 26 квітня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 26 квітня 2023 року щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги із посиланням на висновки постанови П`ятого ААС від 25.10.2023 року у справі №420/11071/23 вказує, що позивачка мала подавати не декларацію про відмову від іноземного громадянства, а заяву про вихід з громадянства рф з поверненням національного паспорту громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави, що не було дотримано позивачем. Також, зазначає, що позивачка не зверталася до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства у належній формі, а тому правові підстави приймати та розглядати її по суті у відповідача були відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині способу відновлення порушеного права, позивач подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначає, що судом обрано неефективний спосіб захисту прав та законних інтересів позивача. Просить позов в цій частині задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить залишити її без задоволення, зазначає про правомірність відмови в прийнятті декларації.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційних скарг відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційних скарг до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлялася шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося неврученим з підстав відсутності адресата за вказаною ним адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приведених обставин, позивач вважається повідомленим по розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою вчинялися усі необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації, однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.

Відтак, суд дійшов висновку, що у спірному випадку неотримання позивачкою документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це відповідно до приписів частини п`ятої статті 8 Закону № 2235 позивачка має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача прийняти у неї декларацію про відмову від громадянства російської федерації та оформити їй довідку про реєстрацію громадянкою України задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Так, суд зазначив, що відповідно до приписів пункту 119 Порядку № 215 після подання особою, яка набула громадянство України та взяла зобов`язання припинити іноземне громадянство, в установленому Законом порядку, зокрема декларації про відмову від іноземного громадянства їй замість тимчасового посвідчення громадянина України залежно від місця проживання видається паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а не оформляється довідка про реєстрацію громадянином України, як вказує позивачка. При цьому, виданню таких документів передує розгляд та прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства дії, які відповідачем на виконання цього судового рішення ще не вчинені.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львові, Україна (на той час УРСР) в сім`ї українців (батько та мати українці), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 від 01 вересня 1988 року.

З 1996 року по 2005 рік позивачка проживала в російській федерації, де отримала паспорт громадянки російської федерації.

03 грудня 2019 року позивачці видано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 (дата закінчення строку дії - 02 грудня 2029 року).

03 березня 2021 року позивачка звернулася до ГУ ДМС України у Л/о із заявою № 28 про оформлення громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

До заяви позивачка долучила, зокрема, зобов`язання припинити іноземне громадянство, в якому зазначила про те, що зобов`язується протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства російської федерації. У разі неотримання з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства російської федерації позивачка зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства російської федерації і повернути національний паспорт громадянина російської федерації до уповноваженого органу цієї держави.

01 червня 2021 року ГУ ДМС України у Л/о прийняло стосовно позивачки позитивне рішення про оформлення набуття нею громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

01 червня 2021 року ГУ ДМС України у Л/о видало довідку № 172 про реєстрацію особи громадянином України, за змістом якої ОСОБА_1 згідно з рішенням Головного управління ДМС України у Львівській області від 01 червня 2021 року набула громадянство України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України»; відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 01 червня 2021 року.

01 червня 2021 року ГУ ДМС України у Л/о видало позивачці тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 строком дії до 01 червня 2023 року.

26 квітня 2023 року позивачка звернулася до ГУ ДМС України у Л/о із зверненням щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства, в якому просила прийняти та розглянути декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку із наявними незалежними від неї причинами неотримання документа про припинення російського громадянства.

До звернення позивачка долучила, зокрема: оригінал заповненої декларації про відмову від громадянства російської федерації; копії документів, які підтверджують звернення позивачки в консульські й дипломатичні установи російської федерації.

Листом ГУ ДМС України у Л/о від 19 травня 2023 року за № 111-319/6/4601-23/4601.3.7/6088-23 «Про розгляд звернення» позивачку повідомлено про те, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України. 17 грудня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб № 1941-ІХ (далі Закон № 1941), який набрав чинності 19 грудня 2021 року. Метою прийняття Закону № 1941 є реалізація Указу Президента України від 13 серпня 2019 року № 594 «Питання спрощення набуття громадянства України іноземцями та особами без громадянства, які брали (беруть) участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, та громадянами Російської Федерації, які зазнали переслідувань через політичні переконання». Законом № 1941, зокрема врегульовано питання можливості подання декларацій про відмову від іноземного громадянства разом із заявою про прийняття громадянства України тими категоріями осіб, які зазначені в Указі Президента України від 13 серпня 2019 № 594. Позивачка не належить до вказаної категорії осіб, відповідно підстави для подачі декларації про відмову від іноземного громадянства у неї відсутні.

Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті у неї декларації про відмову від громадянства російської федерації, звернулася з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України від 18.01.2001 №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-ІІІ).

Згідно з положеннями статті 1 цього Закону громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

За пунктом 4 частини першої статті 3 Закону №2235-III громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Пунктом 2 частини першої статті 6 цього Закону встановлено, що громадянство України набувається за територіальним походженням, а за статтею 8 визначено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Відповідно до частини 8 статті 8 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

За змістом абзацу 16 статті 1 Закону №2235-III декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Згідно з абзацом 13 статті 1 Закону №2235-III незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Приписами пункту 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка подала заяву про вихід із громадянства до посольства російської федерації.

Так, у липні 2021 року позивачка отримала від Генерального консульства російської федерації у місті Львові повідомлення про те, що подані нею документи про вихід із громадянства російської федерації передані в консульську групу; також позивачці надано контакти для консультації та запису на прийом (а.с.19).

16 лютого 2022 року позивачка у відповідь на своє звернення щодо запису на прийом отримала від Генерального консульства Російської Федерації у місті Львові повідомлення про те, що прийом тимчасово призупинено, у випадку терміновості питання рекомендовано звернутися до консульського відділу Посольства Росії в Києві (а.с.23).

Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1), який надалі було неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та діє й на сьогодні.

З огляду на вказану обставину дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано, діяльність російських закордонних установ в Україні призупинена.

Так, листом від 14 липня 2022 року за № 18377/кд-гр (а.с.25) Міністерство закордонних справ російської федерації повідомило позивачку у відповідь на її звернення про те, що стосовно вирішення питання про вихід із російського громадянства вона може звернутися до дипломатичного представництва чи консульської установи в Україні після відновлення діяльності російських закордонних установ в Україні або до дипломатичного представництва чи консульської установи російської федерації при наявності у неї документа, який підтверджує дозвіл на проживання в іноземній державі.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що із заявами та роз`ясненнями стосовно питання виходу з громадянства Російської Федерації позивачка зверталася до таких закордонних установ Російської Федерації в іноземних державах:

- Генерального консульства Росії в Стамбулі отримала відповідь про те, що для звернення в Генконсульство Росії у Стамбулі з питання виходу із громадянства Російської Федерації необхідно проживати на території стамбульського округу, а також мати дійсну посвідку на постійне проживання в Туреччині чи громадянство цієї країни, крім цього, всі документи подаються тільки особисто (а.с.20);

- Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Республіці Молдова отримала відповідь про те, що у разі відсутності в громадянина посвідки на постійне проживання на території Республіки Молдова підстави для прийняття від нього заяви про вихід із громадянства Російської Федерації відсутні (а.с.21);

- Генерального консульства Росії в Бресті отримала відповідь про те, що для подання заяви про вихід із громадянства Російської Федерації необхідна особиста присутність особи та наявність посвідки на постійне проживання в Білорусі (а.с.22);

- Посольства Російської Федерації в Республіці Польща отримала відповідь про те, що для виходу із громадянства Росії необхідно особисто подати заяву та мати дозвіл на постійне проживання у відповідній іноземній державі (а.с.27).

З наведеного слідує, що у зв`язку із розірванням дипломатичних зв`язків між Україною та російською федерацією та призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні, позивачка позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації від дипломатичного представництва чи консульської установи вказаної країни. Також позбавлена позивачка можливості подати заяву про вихід з громадянства російської федерації до дипломатичного представництва чи консульської установи російської федерації в іноземній державі через відсутність у неї дозволу на постійне проживання у відповідній іноземній державі.

Отже, позивачка вчинила необхідні дії для припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф та отримання відмови, не отримання відповіді), однак такі дії не призводять до певних правових результатів з незалежних від позивачки причин.

Тобто, законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації.

При цьому, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону №2235-ІІІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від позивачки причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації є неправомірною.

Разом з тим, у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією відносно громадян України, відповідач не може вимагати від позивача повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Також, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги позивача не приймає доводи позивача, приведені у апеляційній скарзі стосовно того, що відповідач повторно розгляне звернення позивачки та відмовить з аналогічних підстав, з яких вже було відмовлено раніше, що не сприятиме відновленню порушеного права, позаяк такі твердження є припущеннями, а відтак не можуть бути достатньою правовою підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відтак, приймаючи рішення про зобов`язання орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд, перш за все, відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та особами, які звернулись за захистом, що і було вчинено судом першої інстанції в межах спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що з урахуванням положень ст. 139 КАС України відсутні підстави для перерозподілу та присудження судових витрат на користь будь-якої із сторін.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі № 380/14024/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос