Справа № 240/2029/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/2029/24

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Мельниченко В.В.,

за участю: представника позивача - Касянчук С.В.,

представника відповідача - Панченко О.С., Шевчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Держмитслужби, Київської митниці Держмитслужби України про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29.12.2023 року №UA101000/2023/000398/1.

Ухвалою суду від 30.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 29.02.2024 року до справи співвідповідачем залучено Київську митницю Держмитслужби України.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року відкладено проведення судового засідання у справі за клопотанням представника Позивача.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що 26.12.2023 року ОСОБА_1 , Позивач по справі, відповідно до результатів аукціону через уповноважену особу з метою проведення митного оформлення придбаного товару (транспортного засобу) Житомирській митниці надала митну декларацію №23UA9U0, в якій була заявлена ціна відповідно до інвойсу №АUТ2017/3175 про оплату товару та всі необхідні документи. Після вивчення поданих документів, як пояснив представник Позивача, уповноваженою особою Відповідача безпідставно були винесені картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів і оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, яким було визначено іншу загальну вартість товару - 22850 євро замість 18000 євро, що призвело до збільшення сум сплачених митних платежів.

Крім того, на думку представника Позивача, оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийнято не уповноваженою особою, так як розмитнення проводилося структурним підрозділом Житомирської митниці, а на рішенні проставлені штампи Житомирської митниці ДФС, діяльність якої припинено.

Представники Житомирської митниці, Відповідача-1 по справі, проти позову заперечили і пояснили, що уповноваженою особою Позивача до митного органу була подана митна декларація №23UA9U0, в якій митна вартість товару самостійно була визначена за договором. При проведенні митного оформлення зазначеного Позивачем товару уповноваженими особами Житомирської митниці було встановлено, що подані для митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей щодо ціни товару.

Так, подана квитанція від 24.10.2023 року свідчила лише про надходження до ТОВ "Авто Моллєр" коштів у розмірі 18000 євро за легковий автомобіль, але не містила жодної інформації про особу платника чи покупця товару.

Для підтвердження заявленої Позивачем митної вартості товару (транспортного засобу) було запропоновано надати додаткові документи, перелік яких був зазначений уповноваженим працівником митниці, про що був зроблений відповідний запис у вантажно-митній декларації ( договір (угоду, контракт) із третіми особам про поставку товару, в якому містилася б вартість товару, рахунки по здійсненню платежів третіми особами на користь продавця для підтвердження вартості товару, висновок про вартостні та якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною комісією та копію митної декларації країни відправлення). На вимогу митного органу декларантом не було надано копію договору або інші документи на підтвердження вартості товару та вартості послуг із транспортування цього товару. Декларантом був наданий Висновок експерта від 27.12.2023 року. Подання декларантом зазначених додаткових документів не призвело до спростування сумнівів у достовірності інформації про ціну товару та сплату коштів саме Позивачем за вказаний товар. Більш того, подані документи ще більше засвідчили про наявність розбіжностей щодо ціни товару.

За результатами проведених консультацій з декларантом встановлено, що методи 2а та 2б не можуть бути застосовані по причині відсутності цінової інформації на ідентичні та подібні товари, а методи 2в та 2г - через відсутність основи для віднімання та додавання вартості. Як зазначили представники Відповідача, митна вартість була визначена за резервним методом відповідно до вартості товару, зазначеного в МД №23UA98U0 від 27.06.2023 року.

Крім того, представники Відповідача-1 пояснили про помилковість зазначення на бланку оскаржуваного рішення (в шапці), що таке рішення приймалося Київською митницею, і що така помилка зумовлена певним збоєм у програмному забезпеченні електронного діловодства, так як в рішенні прямо зазначено, що воно прийнято особою ( ОСОБА_2 ), яка перебуває на відповідній посаді саме Житомирської митниці.

Представник Відповідача-2, Київської митниці Держмитслужби України, в судове засіданні не прибув, направив до суду заяву, в якій зазначено, що митне оформлення товару за МД №23UA9U0 від 26.12.2023 року Київською митницею не здійснювалося, рішення про коригування митної вартості товарів від 29.12.2023 року №UA101000/2023/000398/1 не приймалося.

Як стверджується у заяві, код (101000), який зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів у відповідності до Класифікатора Державної митної служби та її територіальних органів належить Житомирській митниці.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представників Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Правовідносини щодо переміщення товарів через митний кордон України, процедури митного контролю та оформлення, митного регулювання, пов`язаного з встановленням та справлянням податків та зборів регулюються Митним кодексом України.

За приписами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Безспірно, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, та подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Сторони по даній справі не заперечують проти виду товару (транспортний засіб, легковий автомобіль, б/в, 2021 марка Toyota C-HR, VINкод NMTK53BX10R051850, робочий об`єм циліндрів двигуна -1987см/3 ) ( надалі - Товар), що переміщувався Позивачем через митний кордон та підлягає митному контролю, його кількості та щодо видів документів, які надавалися для проведення митного оформлення.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до правомірності коригування ціни вказаного товару.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що 26.12.2023 року ОСОБА_1 , Позивач по справі, через уповноважену особу з метою проведення митного оформлення придбаного товару (транспортного засобу) Житомирській митниці надала митну декларацію №23UA9U0, в якій була заявлена ціна відповідно до інвойсу №АUТ2017/3175 про оплату товару та всі необхідні документи.

В судовому засіданні встановлено, що в поданій декларації декларантом самостійно була заявлена ціна Товару в розмірі 18000 євро як за основним методом.

Дані обставини підтверджуються інформацією, яка міститься в даній митній декларації №23UA9U0, копія якої досліджена судом.

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, що митна вартість товару в розмірі 18000 євро уповноваженою особою Позивача (декларантом) визначена за першим методом, тобто за ціною договору, а саме відповідно до інвойсу №АUТ2017/3175 про оплату товару.

Безспірно в розумінні вимог ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється, окрім іншого, за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Тобто, митна вартість товару ототожнюється із ціною цього товару, яка визначена умовами договору (контракту).

Загальновідомо, що договір (контракт) - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на визначення, зміну або припинення прав і обов`язків між сторонами. Головною функцією договору є точна фіксація досягнутої раніше сторонами угоди про порядок взаємовідносин, тобто умов договору: предмету угоди, прав і обов`язків сторін, порядку розрахунків, термінів виконання умов, тощо.

Загальновідомо, що інвойс (іншими словами рахунок-фактура) - у міжнародній комерційній практиці документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага ті інші), умови поставки і відомості про відправника та одержувача. Виписка інвойсу свідчить про те, що (крім випадків, коли постачання здійснюється по передоплаті) у покупця з`являється обов`язок оплати товару відповідно до зазначених умовами, а також про те, що товар відвантажено відповідно до умов поставки.

Фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані).

Судом досліджені долучені до позову копія рахунку №АUТ2017/3175 від 27.10.2023 року ТОВ "АвтоМоллєр" та копія квитанції від 24.10.2023року без номера.

За результатами дослідження суд робить висновок, що дослідженні копії рахунку від 27.10.2023 року та копія квитанції від 24.10.2023 року не можуть ототожнюватися із договором (контрактом) для визначення митної вартості товару за основним методом в розумінні вимог ч.1 ст.57 Митного кодексу України з огляду на таке.

По-перше, вказані квитанція та рахунок не є за своєю правовою природою договором чи контрактом.

По-друге, досліджена копія квитанції не містить інформації про особу, яка сплатила 18000євро, і така сплата по часу (даті) передувала даті виставлення рахунку. За такою інформацією неможливо зробити висновок, що оплата вартості автомобіля станом на 24.10.2023 року була узгоджена сторонами (продавцем та покупцем) і, що сторонами узгоджена форма оплати товару (авансовий платіж).

Зазначене свідчить про відсутність підстав для визначення митної вартості товару, що переміщувався Позивачем через митну територію України, за основним методом, передбаченим ч.1 ст.57 Митного кодексу України.

При цьому суд зазначає про обґрунтованість доводів представників Відповідача що зазначені обставини та розбіжності в поданих декларантом документах призвели до виникнення у митного органу сумнівів щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості зазначеного товару та сумніву про здійснення такої оплати саме Позивачем.

Суд погоджується із доводами представників Відповідача, що вказані обставини в розумінні вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України дали право уповноваженій особі митниці запропонувати декларанту для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару надати додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особам про поставку товару, в якому містилася б вартість товару, рахунки по здійсненню платежів третіми особами на користь продавця для підтвердження вартості товару, висновок про вартостні та якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною комісією та копію митної декларації країни відправлення.

Зазначена правова норма ч.3 ст.53 Митного кодексу України одночасно зобов`язує декларанта або уповноважену ним особу на письмову вимогу органу доходів і зборів надати запитувані додаткові документи протягом 10 календарних днів.

Таким чином, доводи Позивача та його представника в суді щодо невідповідності дій уповноважених осіб митного органу вимогам ст.53 Митного кодексу України є безпідставними.

Загальновідомо, що відповідно до вимог ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Суд враховує, що відповідно до пункту 2 частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судом встановлено та визнається сторонами, що на вимогу митного органу Позивачем в особі декларанта було надано Висновок експерта від 27.12.2023 року на підтвердження вартості товару (автомобіля).

Суд враховує доводи представників Відповідачів, що такий висновок містить цілий ряд неузгодженостей, в тому числі щодо врахування пошкоджень автомобіля, які згідно митної декларації на автомобілі відсутні, та щодо відсутності обґрунтувань понад нормованого пробігу автомобіля, що викликало обґрунтований сумнів в його об`єктивності.

Зазначене свідчить, що неподання декларантом всіх витребуваних митним органом документів та наявні розбіжності в поданих документах щодо ціни товару, ненадання декларантом на вимоги митного органу додаткових документів правомірно слугували підставою для здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості Товару та її коригування.

Алгоритм дій митного органу щодо здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначений правовими нормами глави 9 Митного кодексу України.

За приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Як вже зазначалося, в судовому засіданні встановлено, що за наданими декларантом документами та ненадання додаткових документів встановити дійсну ціну товару, заявлену у МД №23UA9U0 від 26.12.2023 року, та її відповідність ціні договору (контракту), було неможливо по причині розбіжності в поданих декларантом документах та відсутності договору (контракту) на придбання товару.

Тобто, митна вартість зазначеного товару не могла бути визначена згідно з положеннями статті 57 цього Кодексу за ціною, зазначеною в контракті, так як використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не були підтверджені документально і сам декларант, подаючи таку декларацію не надав митному органу жодного договору чи контракту на підтвердження домовленостей між його сторонами про вартість товару.

В зв`язку із цим між декларантом та митним органом була проведена процедура консультації, що підтверджується підписом декларанта на ВМД та рішенні про коригування митної вартості.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості на зазначений товар, методи 2а та 2б не могли бути застосовані у зв`язку із відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари, а методи 2в та 2г - через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості та відсутності самого договору (контракту).

Більш того, всупереч ч.7 ст.57 Митного кодексу України жодних клопотань від Позивача чи його декларанта про застосування методів на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) до митного органу не надходило.

Відповідно до вимог ст.ст.57 і 64 Митного кодексу України Відповідачем при коригуванні митної вартості на вказаний товар був застосований резервний метод, в основу якого було покладено раніше визнану митним органом митну вартість (МД №23UA98U0 від 27.06.2023 року), тобто скориговану митну вартість ввезеного раніше ідентичного товару (легковий автомобіль, б/в, модельний рік 2020, марка марка Toyota C-HR, робочий об`єм циліндрів двигуна -1987см/3.

Відповідно до вимог ст.ст.57 і 64 Митного кодексу України Відповідачем при коригуванні митної вартості на вказаний товар був застосований резервний метод, в основу якого було покладено раніше визнану митним органом митну вартість (МД №23UA98U0 від 27.06.2023 року), тобто скориговану митну вартість ввезеного раніше ідентичного товару (легковий автомобіль, б/в, модельний рік 2020, марка Toyota C-HR, робочий об`єм циліндрів двигуна -1987см/3. Toyota C-HR, робочий об`єм циліндрів двигуна -1987см/3.

Загальний розмір скоригованих митних платежів становить 228500 євро, а розрахунок скоригованих платежів наведено в графі 27 оскаржуваного рішення.

Жодних доводів (документів) щодо відсутності підстав для врахування Відповідачем саме вказаної митної вартості за (МД №23UA98U0 від 27.06.2023 року) декларантом до митного органу не було подано.

В судовому засіданні представником Позивача було заявлено, що на митну вартість товару за (МД №23UA98U0 від 27.06.2023 року) могли вплинути різні фактори, в тому числі різні умови контракту. Такі доводи представника Позивача судом розцінюється виключно як припущення, так як на їх підтвердження суду не надано жодних належних та допустимих доказів, в тому числі контракту.

Перевіряючи доводи представника Позивача, суд приходить до висновку, що Відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

З урахуванням наведеного митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно до вимог Митного кодексу України. При цьому Відповідач відповідно до наведених законодавчих норм надавав Позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи коригування митної вартості шляхом надання додаткових документів (виписку із бухгалтерської документації, копію митної декларації країни відправлення та висновок про вартостні та якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною комісією).

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (№21-5204а-15), яка відповідно до вимог ст.242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванні.

Більш того, суд враховує, що Позивачем не оскаржено рішення Відповідача щодо відмови в митному оформленні товару за поданою декларантом МД №23UA9U0 від 26.12.2023 року і за заявленою в ній митній вартості товару (18000 євро).

Таким чином, суд вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості зазначеного товару, Житомирська митниця, Відповідач по справі, діяла в межах повноважень, на підставі вимог чинного законодавства та у спосіб визначний чинним законодавством. Доводи Позивача не ґрунтується на матеріалах справи, не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Одночасно суд погоджується із доводами представників Житомирської митниці, що оскаржуване рішення приймалося вказаним суб`єктом владних повноважень, а не Київською митницею. Зазначене свідчить про відсутність жодних спірних відносин Позивача з Київською митницею.

Відповідно до вимог ст.139-143 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської митниці Держмитслужби України, Київської митниці Держмитслужби України відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 05 квітня 2024 року