Справа № 500/685/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/685/24

04 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу-недоїмки та рішень про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Тернопільській області (далі- Відповідач, ГУ ДПС у Тернопільській області), у якій позивач, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2024 року №5 про суму штрафу у розмірі 340,00 грн, нарахованого ОСОБА_1 ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 січня 2024 року №5 про суму штрафу у розмірі 340,00 грн, нарахованого ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо прийняттявимоги про сплату боргу-недоїмки від 10 січня 2024 року № Ф- у розмірі 2 816,00 грн;

- скасувати вимогу про сплату боргу-недоїмки від 10 січня 2024 року № Ф- у розмірі 2 816,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску Головного управління ДПС у Тернопільській області від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 1408,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності за порушення пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 340,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 щодо достовірності, своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 25.04.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.10.2016 по 25.04.2017, про що складено Акт від 18.12.2023 № 11098/19-00-24-05/ НОМЕР_1 . На підставі Акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 січня 2024 року № 5, в якому визначено штрафну санкцію за неподання Позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за період 2017 року та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 340,00 грн. та сформовано вимогу № Ф- від 10.01.2024 про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом за спірний період в загальному розмірі 2 816,00 грн.

Позивач не погоджується із винесеними рішеннями та вимогою, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін а призначено у справі судове засідання на 29.02.2024.

20.02.2024, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому відповідачем зазначено, що актом перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства. Відтак, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога прийняті правомірно та у відповідності із вимогами законодавства в результаті виявлених під час перевірки порушень.

26.02.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій вона заперечила щодо тверджень відповідача, висвітлених у відзиві та вказала на невідповідність розміру штрафної санкції та зазначила, що у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування єдиного соціального внеску, так як такий обов`язок виконаний його роботодавцем.

Представник відповідача 28.02.2024 надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 29.02.2024 клопотання представника позивача задоволено та оголошено перерву у судовому засіданні до 20.03.2024.

01.03.2024 представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача 11.03.2024 надіслала до суду заперечення на заяву про збільшення позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 20.03.2024 оголошено перерву у справі до 26.03.2024.

25.03.2024 представник позивача подала до суду заперечення проти заперечень відповідача на заяву про збільшення позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 26.03.2024 клопотання представника відповідача задоволено та відкладено розгляд справи на 04.04.2024.

Протокольною ухвалою суду від 04.04.2024 заяву представника позивача про уточнення позовних вимог задоволено та прийнято її до первісного позову.

В судовому засіданні 04.04.2024 представник позивача просила позов задовольнити, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , у період з 07.10.2016 по 25.04.2017 був зареєстрованим як фізична особа-підприємець та припинив таку діяльність 25.04.2017, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Також, у вказаний період Позивач перебував у трудових відносинах з роботодавцем Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та платником єдиного соціального внеску за Позивача за спірний період з 07.10.2016 по 17.04.2017 був роботодавець за основним місцем роботи, про що відповідно подавалась звітність роботодавцем.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 щодо достовірності, своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 25.04.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.10.2016 по 25.04.2017, про що складено Акт від 18.12.2023 №11098/19-00-24-05/ НОМЕР_1 .

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення платником податку фізичною особою ОСОБА_1 :

- п.п. 177.11 ст.177 ПК України неподання декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;

- пункт 1. ч.2 ст.6, пункти 2, пункти 2 частини1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого донараховано 2 816 грн єдиного внеску;

- пункт 4 ч. 2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не подано звіти про суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік по строку подання 09.02.2017 та за 2017 рік по строку подання 25.05.2017.

На підставі Акта перевірки податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2 816,00 грн., прийнято податкове повідомлення-рішення, в якому визначено штрафну санкцію за неподання Позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за період 2017 року, у розмірі 340,00 грн., а також рішення від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 1408,00 грн. та рішення від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 340,00 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі, ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі, Закон №2464) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

1. Щодо прийняття Відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 січня 2024 року №Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 2 816,00 грн. та рішення від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 1408,00 грн.

Позивач не погоджується з наявністю недоїмки зі сплати ЄСВ за спірний період, адже за вказаний період внески були сплачені його роботодавцем, де Позивач працював як наймана особа.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 10.01.2024 сформована податковим органом на підставі Акта документальної перевірки від 18.12.2023 №11098/19-00-24-05/ НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей трудової книжки Позивача в період з 01.01.2016 по 17.04.2017 він був працевлаштований та перебував у трудових відносинах з ДП «Укравтогаз».

Статтею 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, на думку суду, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 04 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, а саме, форми ОК-7, наданої Пенсійним фондом України стосовно Позивача, за 2017 рік за Позивача було сплачено єдиний внесок.

ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 25.04.2017 був зареєстрований як фізична особа - підприємець, однак господарську діяльність не здійснював і доходи не отримував, та одночасно перебував у трудових відносинах з ДП «Укравтогаз», яким і сплачувався ЄСВ за Позивача.

Отже, у податкового органу відсутні підстави для нарахування Позивачу недоїмки зі сплати ЄСВ за спірний період в сумі 2 816,00 грн, тому вимога про сплату такої недоїмки є неправомірною.

З аналогічних підстав суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 1408,00 грн, оскільки прийняття цього рішення є похідним від винесення вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ.

2. Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.01.2024 №5.

На підставі акта перевірки №11098/19-00-24-05/ НОМЕР_1 від 18.12.2023 Відповідачем встановлено порушення п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р.

Відповідно до п. 177.11. ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Відповідальність за неподання податкової звітності передбачена п. 120.1 ст. 120 ПКУ, зокрема, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено ПКУ, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 грн., за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Отже, за неподання або несвоєчасне подання Декларації, незалежно від кількості неподаних або несвоєчасно поданих відповідних типів додатків до неї, в яких визначаються податкові зобов`язання за відповідними видами об`єктів оподаткування, застосовується штраф в розмірі 340 гривень.

Згідно з актом перевірки №11098/19-00-24-05/ НОМЕР_1 від 18.12.2023 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи.

На підставі пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 і абз. 1,2 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у сумі 340 грн.

Проаналізувавши подані позивачем докази, суд не погоджується із винесеним відповідачем податковим повідомленням-рішенням з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач доходів від підприємницької діяльності не отримував, тому у нього був відсутній об`єкт оподаткування.

Згідно з п.49.2. статті 49 ПК України «платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності».

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Так як у Позивача не виник об`єкт оподаткування зі сплати ЄСВ у спірний період і він не був платником такого податку, у нього відсутній обов`язок з подання декларації про майновий стан та доходи.

З огляду на вищезазначене, податкове повідомлення рішення про нарахування штрафу за неподання такої звітності є неправомірним та підлягає скасуванню.

3.Щодо питання порушення позивачем строків подання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд зазначає.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов`язані - подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

Пунктом 2 розділу ІІІ Наказу Мінфіну України від 14.04.2015р. №435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зазначається, що фізичні особи-підприємці , у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом.

Як встановлено п. 11 розділу ІІІ Наказу №435, звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» формують та подають до органу доходів зборів: страхувальник, зазначені у п. 2 та абзаці 3 п. 3 цього розділу, - протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності; страхувальник, зазначені у п. 4, 5 цього розділу, - протягом 30 календарних днів з дня подання заяви до органу доходів і зборів про зняття з обліку платника єдиного внеску.

З вищевказаного випливає те, що у ФОП ОСОБА_2 після припинення підприємницької діяльності виник обов`язок подати звіти за 2016 та 2017 за період здійснення підприємницької діяльності у 2017 році в незалежності від того, чи були у нього зобов`язання зі сплати зборів, а також в незалежності від того, чи був отриманий ним дохід у вказаному періоді.

Судом не приймається до уваги твердження представника позивача з приводу обмежень у застосуванні даної штрафної санкції, оскільки в період винесення рішення діє воєнний стан. Такі зауваження є недоречними, оскільки, Перехідні положення ПКУ встановлюють обмеження на застосування санкцій щодо податкових правопорушень, які вчинені в період дії воєнного стану, натомість, в даному випадку, таке порушення було вчинене у 2017 році.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, про те, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 10 січня 2024 року № за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності за порушення пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн.- правомірно, тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Поряд з цим обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача через призму повноважень, визначених ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає що достатнім та нележним способом захисту порушеного права позивача в даній справі буде визнання протиправними та скасування індивідуальних актів: вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2 816,00 грн., податкового повідомлення-рішення, в якому визначено штрафну санкцію за неподання Позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за період 2017 року, у розмірі 340,00 грн., а також рішення від 10.01.2024 № щодо застосування штрафних санкцій на суму 1408,00 грн. Натомість в задоволенні позовних вимог, щодо визнання протиправними дій щодо винесення податкового повідомлення рішення та вимоги про сплату боргу слід відмовити, оскільки такий спосіб захисту прав у даному випадку не буде належним.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог майнового характеру (з яких і був сплачений судовий збір), тому на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір в сумі 1937,92 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 10.01.2024 №5.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій Головного управління ДПС у Тернопільській області від 10.01.2024 №.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу-недоїмки від 10.01.2024 №Ф-.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1937 грн 92 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.