Справа № 380/12963/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/12963/23 пров. № А/857/23641/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сидор Н.Т.), ухвалене в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Львові 31 жовтня 2023 року, у справі № 380/12963/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

07.06.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просила: визнати протиправним рішення №14 від 06.03.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у відмові в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та пунктів 10,12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №559-VIII; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період на посадах спеціаліста з 02.06.1977 по 16.10.1996 у Радомишельському райфінвідділу Житомирської області та з 06.12.1996 по 01.11.2022 на посадах у Франківському райфінвідділі м. Львова, Франківського райфінуправління фінансів Департаменту фінансових політики, управління фінансів Департаменту фінансової політики Львівської міської ради та перевести позивачку на пенсію по віку відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та пунктів 10,12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII з обчисленням пенсії від заробітної плати відповідно до довідки від 27.02.2023 №03-22/32-1 та №03-22/32-2.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після набрання чинності Законом №889-VII діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229, яким передбачено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування. Суд першої інстанції вказав, що період перебування позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування як до, так і після набрання чинності Законом №889-VIIІ підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Суд першої інстанції зазначив, що позивачка на день звернення досягла 60-річного віку та має страховий стаж понад 30 років, а також на день набрання чинності №889-VIII мала понад 20 років стажу на посадах державної служби, а тому має право на призначення їй пенсії на підставі ст. 37 Закону №3723-ХІІ у відповідності до п. 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII. Суд першої інстанції вказав, що оскільки позивачка на момент звернення до суду отримувала пенсію, передбачену Законом №1058-IV, і набула право на одержання пенсії державного службовця у відповідності до ст. 37 Закону №3723-ХІІ та п. 10, 12 Закону №889-VIII, то позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб: зобов`язати відповідача-2 призначити позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, п. 10, 12 Закону №889-VIII. Також суд першої інстанції зауважив, що оскільки із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка звернулась 27.02.2023, то пенсія позивачці має бути призначена саме з цієї дати та на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавки за вислугу років) за №03-22/32-1 від 27.02.2023, оскільки позивачка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, та на підставі довідки №03-22-32-2 від 27.02.2023, згідно якої на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що видані Департаментом фінансової політики Львівської міської ради.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до статті 14 Закону №2493 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1441, згідно з якою до відповідних категорій посад в органах місцевого самоврядування віднесено існуючі посади в цих органах, що не перелічені у статті 14 Закону №2493 та визнано такою, що втратила чинність постанова №239. Скаржник вказує, що з 04.07.2001 посади, які займала позивачка в органах місцевого самоврядування віднесені до категорій посад місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.

Представником позивачки подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначено, що відповідачем у апеляційній скарзі наводяться лише посилання на загальні норми законодавства, що не стосуються безпосередньо спору. Спеціальні ж норми тлумачяться на власний розсуд, що не відповідає суті правових норм. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На заяву від 27.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області 06.03.2023 прийняло рішення №14, яким відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з переходом із пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Відмова мотивована тим, що станом на 01.05.2016 обіймана позивачкою посада не віднесена до категорій посад державної служби, тобто на момент набрання чинності Законом №889-VIIІ вона не обіймала посади державної служби в державному органі, а тому права на перехід на пенсію по віку відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ не має.

Вважаючи вказану відмову незаконною, такою, що порушує законні права та інтереси, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначені Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі Закон №889-VIII) відповідно до статті 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 17 травня 2021 року у справі № 607/5615/17.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, згідно з пунктом 4 якого до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно з пунктом 6 вказаного Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283, відповідно до пункту 2 якого до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім цього, відповідно до пункту 3 цього Порядку до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

В подальшому у пункті 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII закріплено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до статті 2 Закону № 2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорії посад статтею 14 Закону № 2493-ІІІ.

Згідно з статтею 22 Закону № 2493-ІІІ до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1

02.06.1977 призначена на посаду економіста райфінвідділу як молодий спеціаліст після закінчення технікуму;

01.12.1979 призначена на посаду ревізора-інспектора;

11.05.1988 призначена на посаду старшого ревізора-інспектора;

15.12.1989 переіменована посада в економіста І категорії;

31.10.1990 переведена у відділ планування на посаду економіста І категорії;

29.03.1994 присвоєно 13 ранг державного службовця; прийнята присяга державного службовця;

16.10.1996 звільнено з посади економіста І категорії відділу доходів у зв`язку з переведенням чоловіка для подальшого проходження в місто Львів;

06.12.1996-03.01.2007 Франківський райфінвідділ м. Львова, економіст, головний економіст бюджетного відділу, посад віднесена до VIІ категорії посад в органах місцевого самоврядування, збережено 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

02.01.2002 прийнята присяга посадової особи самоврядування;

12.03.2003 присвоєно 11 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування;

04.01.2007 07.11.2022 головний спеціаліст, провідний спеціаліст відділу фінансування соцзабезпечення і програм соціального захисту населення управління фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради;

07.11.2022 присвоєно 10 ранг поза межами шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

07.11.2022 звільнено з посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Враховуючи вказані законодавчі положення, оскільки позивачка працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені період роботи підлягають зарахуванню до стажу державної служби позивачки, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Аналогічний висновок щодо застосування вищенаведених норм права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі №500/6640/16, від 10 лютого 2021 року у справі №825/1453/18, від 12 квітня 2021 року у справі №591/3924/16-а, від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855.

Як це встановлено судом першої інстанції, в оскаржуваному рішенні відповідач-1 вказує, що станом на 1 травня 2016 року обіймана позивачкою посада не віднесена до категорії посад державної служби, тобто на момент набрання чинності Законом №889-VIIІ вона не обіймала посади державної служби в державному органі, а тому права на перехід на пенсію по віку відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ не має.

З аналізу п.п. 10, 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIIІ та ст. 37 Закону №3723-ХІІ висновується, що право на одержання пенсії державних службовців згідно ст. 37 Закону №3723-ХІІ можуть розрахувати такі категорії осіб: - жінки, які досягли віку 60 років; - мають страховий стаж 30 років (жінки); - на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ або актами Кабінету Міністрів України (п. 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIIІ) або - на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ або актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту перебування (на день набрання чинності Законом №889-VIII) на державній службі.

Зважаючи на те, що позивачка на день звернення досягла 60-річного віку та має страховий стаж понад 30 років, а також на день набрання чинності №889-VIII мала понад 20 років стажу на посадах державної служби (що вже встановлено судом), то, як це правильно зауважив суд першої інстанції, вона має право на призначення їй пенсії на підставі ст. 37 Закону №3723-ХІІ у відповідності до п. 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII. Отже, рішення відповідача-1 №14 від 06.03.2023 є протиправне та таке, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про переведення позивачки на пенсію по віку відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та пунктів 10,12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №559-VIII, то як це правильно констатував суд першої інстанції таке питання було проаналізовано у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року в справі №21-612а14, Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року в справі № 317/4184/16-а (2а/317/2/2017), в яких Суд дійшов висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом, це буде нове призначення пенсії. А якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то це не є призначенням пенсії, а є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Відтак, оскільки позивачка на момент звернення до суду отримувала пенсію, передбачену Законом №1058-IV, і набула право на одержання пенсії державного службовця у відповідності до ст. 37 Закону №3723-ХІІ та п. 10, 12 Закону №889-VIII, то позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб: зобов`язати відповідача-2 призначити позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, п. 10, 12 Закону №889-VIII, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Оскільки із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка звернулась 27.02.2023, то пенсія позивачці має бути призначена саме з цієї дати, як це передбачено пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі Порядок №622).

Пунктом 2 Порядку № 622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу»: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до пункту 5 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3 (далі Постанова № 1-3) затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

Такими довідками є: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Так, як це встановлено судом першої інстанції, до заяви про перерахунок пенсії позивачкою долучено довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавки за вислугу років) за №03-22/32-1 від 27.02.2023 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби №03-22-32-2 від 27.02.2023, виданих департаментом фінансової політики Львівської міської ради, які мають бути враховані відповідачем-2 при визначенні розміру пенсії позивачці, які мають бути враховані відповідачем -2 призначити позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, п. 10, 12 Закону №889-VIII.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивачки в органах місцевого самоврядування, які протиправно не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області під час вирішення питання про переведення позивачки на інший вид пенсійного забезпечення та як наслідок прийнято протиправне рішення від 06.03.2023 №14, яке підлягає скасуванню, оскільки на дату звернення до відповідача (27.02.2023) позивачка досягла віку 60 років, мала страховий стаж більше 30 років та 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» заявник відповідала умовам пунктів 10 XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII, та з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивачки, необхідно зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 з 27 лютого 2023 року з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, із урахуванням довідок від 27.02.2-23 №03-22/32-1 та від 27.02.2023 №03-22/32-2 про складові заробітної плати для призначення(перерахунку) пенсії державного службовця.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішення і дій відповідачів щодо не зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивачки в органах місцевого самоврядування, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/12963/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко