Справа № 520/351/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 квітня 2024 року справа № 520/351/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григоров Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" (вул. Сумський шлях, буд. 53, с. Подвірки, Харківський район, Харківська область, 62371, ) до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовної заяви, просило :

- визнати протиправним та скасувати Рішення Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України № UA807000/2023/000552/2 від 27 вересня 2023 року;

- зобов`язати Харківську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України повернути надміру сплачені суми митних, інших платежів за Рішенням про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000552/2 від 27 вересня 2023 року у сумі 64 360,64 грн. (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят гривень 64 копійки);

- стягнути з Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» розмір сплаченого судового збору у сумі 3028,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення митного органу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним порушено права та законні інтереси позивача.

Ухвалою суду від 24.01.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі відповідно до ст.262 КАС України без виклику сторін.

Представником Харківської митниці було подано відзив на адміністративний позов, у якому останній, посилаючись на безпідставність позовних вимог та вважаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості цілком обґрунтованим та законним, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено, що 16.06.2023р. між ТОВ «Слобожанський миловар» та Компанією "HercoFoods Bvba" (Бельгія) було укладено контракт щодо придбання лауринової жирної кислоти 99% С1299 в пластівцях або гранулах №1606/2023JANLACID.

В зв`язку з виконанням зазначеного договору декларантом в інтересах позивача було подано до Харківської митниці електронну митну декларацію, яку було прийнято митним органом з присвоєнням їй номера №23UА76U0 від 19.09.2023р. для митного оформлення товарів, які було поставлено згідно зазначеного вище контракту.

До митної декларації№23UА76U0 було додано: контракт № 1606/2023JANLACID від 16 червня 2023 року; рroforma Invoice (проформа-інвойс) №РІ20230616 від 16.06.2023р.; іnvoice (інвойс) I 4437 від16.08.2023р.; платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах №3146 від 19.06.2023р. на оплату 1 776,00 доларiв США; платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах №3161 від 18.08.2023р. на оплату 15 984,00 доларiв США; пакувальний лист б/н від 07.08.23 року; сертифікат походження товару SICCI-23-004173 від 17.08.23р.; сертифікат аналізу б/н від 07.08.23р.; копію митної декларації країни відправлення ВМД країни експортера № 07-026 від 03.08.23р.; коносамент BLW/GDY/00540 від 07.08.2023р.; паспорт безпеки товару від виробника VVF Singapore Ptr. Ltd б/н від 19.05.2021 року; довідка про транспортні витрати надана експедитором ТОВ "ТАНІТ ГРУП" №12136 від 18.09.2023р.; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №12136 від 18.09.23р. Наявність вказаних документів та їх подання до митного органу відповідачем не заперечується.

Вважаючи, що позивачем не було надано у повному обсязі документи, які підтверджують в повній мірі задекларований рівень митної вартості товарів, відповідачем було ухвалено рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000552/2 від 27.09.2023р., відповідно до якого скориговано митну вартість товару за другорядним методом.

Ухвалюючи зазначене рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що надані декларантом під час митного оформлення товару документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містили розбіжності. Посилався на спрацювання системи управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю (АСАУР), що стало підставою більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

Суд з такими доводами та висновками відповідача не погоджується та зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст.257Митного кодексу України).

Згідно положень статті 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п.п.5, 6, 7 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч.1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.4 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України, передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.ч.3, 4 ст.64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного Кодексу України.

Судом при розгляді даної справи встановлено, що при ухваленні спірного рішення митний орган посилався на те, що надані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містили розбіжності. Проте, відповідач не вказав яким чином зазначене впливає на правильність визначення митної вартості.

Розглядаючи доводи заперечень відповідача проти заявлених позовних вимог, наведені у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідача про спрацювання ризиків АСАУР, суд зазначає, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

Суд зауважує, що текст оскарженого рішення про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості було зазначено лише номер та дату митної декларації, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної, інформації, та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Застосування митницею ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 р. у справі № 520/10381/2020.

Доказів порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару, відповідачем не подано.

Таким чином, надані декларантом до митниці документи не містили розбіжностей. Доводи митного органу про наявні на його думку недоліки оформлення платіжних інструкцій та рахунків на оплату на вказаний висновок не впливають. Суд вказує, що відповідач, зазначаючи про невідповідність інструкцій в іноземній валюті N 3161 від 18.08.2023 року та N 3146 від 19.06.2023 року положенням постанови правління НБУ N 216 від 28.07.2008р., посилався, зокрема, на відсутність у них підписів відповідальних осіб.

В зв`язку з цим слід зазначити, що інструкції в іноземній валюті N 3161 від 18.08.2023 року та N 3146 від 19.06.2023 року були виготовлені через систему Електронного банкінгу «iBank 2 UA», з застосуванням кваліфікованого електронного підпису банку та ТОВ «Слобожанський миловар» з дотриманням вимог Постанови Правління національного банку України від 28.07.2008 N 216.

В подальшому вказані платіжні інструкції було проведено банком, про що міститься відмітка в графі " дата виконання" факсимільного відтворення за допомогою засобів механічного копіювання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК" та печатки Банку. В обох платіжних інструкціях міститься детальна інформація щодо усіх учасників операції, а також інформація щодо банку платника та банку отримувача (повне найменування, адреса, код Swift, зазначення резидентства).

Таким чином, відсутність у платіжних інструкціях в іноземній валюті N 3161 від 18.08.2023 року та N 3146 від 19.06.2023 року печаток та підписів відповідальних посадових осіб банківської установи, що здійснювала платіж, відмітка цієї банківської установи про проведення банківської операції, передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 N 216, обґрунтовується тим що указана платіжна інструкція подавалось через Міжнародну систему грошових переказів SWIFT, тому на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідальних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до Положення N 216 проставляються у разі його подання не в електронному вигляді.

Крім того, на зазначених платіжних інструкціях в іноземній валюті міститься штамп факсимільного відтворення за допомогою засобів механічного копіювання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК" та печатки Банку з датою проведення операції та підпис відповідальної особи, які засвідчують факт виконання валютної операції.

Відтак, вказані платіжні інструкції підписано за допомогою електронного підпису, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому дана обставина не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду, яка викладена в постанові від 22.04.2019р. по справі № 815/6242/17.

Щодо посилання митного органу про зазначення у платіжній інструкції №3161 номеру інвойсу 2- 4437, який співпадає з номером інвойсу МД, але у платіжній інструкції

№3146 у графі 70 зазначено інвойс №PI20230616DD, який не співпадає з номером інвойсу, який вказаний у МД, слід виходити з того, що платіжна інструкція в іноземній валюті N 3161 від 18.08.2023 р. у графі 70 містить запис « 70: Призначення платежу: PREPAYMENT FOR THE LAURIC ACID TO THE CONTRACT 1606/ 2023JANLACID DD 16/06/23 BL BLW/GDY/03222 DD 07/08/23 INV I4437 DD 16/08/23» - тобто, платіж зроблено за контрактом № 1606/2023JANLACID від 16 червня 2023 року за інвойсом I 4437 від 16 серпня 2023 року, що не заперечується як вірне оформлення МД за доводами відповідача.

Платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах N 3146 від 19.06.2023 р. у графі 70 містить запис « 70: Призначення платежу: PREPAYMENT FOR THE LAURIC ACID TO THE CONTRACT 1606/ 2023JANLACID DD 16/06/23 INV PI20230616 DD 16/06/23» - тобто платіж зроблено за контрактом 1606/ 2023JANLACID від 16 червня 2023 року за Proforma Invoice (проформи-інвойсу) PI20230616 від 16 червня 2023 року, що на думку відповідача є підставою для корегування митної вартості.

Позивач при формуванні платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах N 3146 від 19.06.2023 р. у графі 70 правильно зробив запис « 70: Призначення платежу: PREPAYMENT FOR THE LAURIC ACID TO THE CONTRACT 1606/ 2023JANLACID DD 16/06/23 INV PI20230616 DD 16/06/23» - тобто платіж зроблено за контрактом 1606/ 2023JANLACID від 16 червня 2023 року за Proforma Invoice (проформи-інвойсу) PI20230616 від 16 червня 2023 року так як станом на час формування платежу 19.06.2023 року продавцем товару було сформовано Proforma Invoice (проформа-інвойс) PI20230616 від 16 червня 2023 року на суму передплати 10 % вартості товару , яку мав сплатити позивач.

При цьому, інвойс I 4437 від 16 серпня 2023 року був наступною підставою для сплати залишкових 90 % вартості товару, та був зазначений як підстава оплати в платіжній інструкції N 3161 від 18.08.2023 року.

Proforma Invoice (проформа-інвойс) PI20230616 від 16 червня 2023 року та інвойс I- 4437 від 16 серпня 2023 року визначають однаковий порядок оплати лауринової кислоти згідно умови п. 2.4 Контракту, а саме : спочатку позивач сплачує 10 % передплати, а потім, не пізніше 10 днів до прибуття вантажу в порт (Гданськ,Польща) і після отримання копій відвантажувальних документів, позивач має зробити остаточний розрахунок у розмірі 90 % вартості кислоти.

Огляд змісту графи 44 первинної митної декларації № 23UA76U0 від 19.09.2023 року дає підставу стверджувати, що позивачем вказано Proforma Invoice (проформа-інвойс) PI20230616 від 16 червня 2023 року та інвойс I-4437 від 16 серпня 2023 року, що визначають однаковий порядок оплати товару (лауринової кислоти), а тому посилання відповідача на те, що у платіжній інструкції №3161 у графі 70 вказаний № інвойсу I-4437, який співпадає з номером інвойсу МД, але у платіжній інструкції №3146 у графі 70 зазначено інвойс №PI20230616DD, який не співпадає з номером інвойсу, який вказаний у МД є помилковими та не могли впливати на його висновки з приводу необхідності визначення митної вартості товару.

Посилання митного органу про відсутність прайс-листа від виробника, суд до уваги не бере, оскільки митним органом не було запитано додатково прайс-листи від виробника та не обґрунтовано яким чином відсутність прайс-листів може вплинути на митну вартість товарів за наявності контракту та погодженої ціни на товар і фактичну оплату, що підтверджено банківськими платіжними документами.

Також слід взяти до уваги, що Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 вказує, що прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, а тому митний орган не може посилатися на його відсутність як на підставу для коригування митної вартості товару.

Відсутність прайс-листів від виробника не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом прайс-листів від виробника митному органу, за відсутності їх додаткового запитування та обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Щодо відсутності перекладу прайс - листа, суд звертає увагу, що згідно статті 254 Митного кодексу документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Мови міжнародного спілкування - найпоширеніші у світі та закріплені в міжнародному праві офіційні та робочі мови ООН.

Мовами міжнародного спілкування в Україні є англійська, іспанська, китайська, німецька, російська та французька мови.

Згідно ч. 4. ст. 21 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування, насамперед англійської мови, в державних і комунальних закладах освіти.

Прайс Компанії "HERCO FOODS Bvba" б/н від 16.06.23р. складений англійською мовою тобто мовою міжнародного спілкування в Україні. Митний орган не вимагав переклад українською мовою документів складених англійською мовою чи іншою іноземною мовою у тому числі прайс-листа Компанії "HERCO FOODS Bvba" б/н від 16.06.23р., а тому твердження відповідача про відсутність прайс-листа та його перекладу як підставу коригування митної вартості є протиправним та таким, що не ґрунтується на нормах Митного кодексу України.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Судом встановлено, що ТОВ «Слобожанський миловар» надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною контракту згідно з вимогами частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, суд вважає, що воно прийняте не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, без дотримання вимог законодавства.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості є обґрунтованими.

Розглядаючи позовні вимоги в частині щодо повернення надміру сплачених сум митних, інших платежів, суд виходить наступного.

Питання повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів врегульовано ст. 301 МК України, відповідно до якої повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Частиною 5 ст. 301 МК України передбачено, що повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо митну декларацію змінено або визнано недійсною.

Порядок виконання дій посадовими особами митниць під час повернення суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюють Держмитслужба та митниці Держмитслужби, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині шостій статті 244, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка A до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), частині третій статті 11 глави II Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року визначено Порядком повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року №643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 року за №976/30844 (далі - Порядок №643).

Згідно з п.1 розділу ІІІ Порядку №643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку №643 у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Таким чином, підставою повернення виключно за заявою платника податків помилково та/або надміру сплачених сум митних та інших платежів, в силу приписів п. 3 розділу ІІІ Порядку №643 є документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних платежів, рішення суду, що набрало законної сили, щодо скасування рішення митниці Державної митної служби України, яке призвело до виникнення таких.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які вказують на наявність між сторонами спору стосовно повернення надміру сплачених сум митних платежів ТОВ "Слобожанський миловар" та, зокрема, доказів звернення позивача із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

Таким чином, позовні вимоги у вказаній частині є передчасними, а отже задоволенню не підлягають.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України № UA807000/2023/000552/2 від 27 вересня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" () судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1514,00 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 коп. Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров