Справа № 500/7959/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/7959/23

08 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії віком №46 від 19 вересня 2023 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспі «Победа» Донецької області з 01.07.1981 р. по 12.10.1990, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23 грудня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року по справі №500/3247/2 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 травня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків сформованих судом. За результатами повторного розгляду заяви позивача, ГУ ПФУ Полтавській області видало рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №46 від 19 вересня 2023 року. У своїй відмові ГУ ПФУ у Полтавській облає наводить такі підстави відмови: страховий стаж заявника становить 18 років 10 місяців 14 днів, при необхідному - 29 років; до страхового стажу роботи ОСОБА_1 не враховано такі періоди роботи, а саме: в колгоспі «Победа» з 1981 р. по 1982 р. - згідно архівної довідки №12.5-19/108 від 11.05.2023 року - ПІБ позивача в довідці не відповідає паспортним даним; в колгоспі «Победа» з 1983 р. по 1990 р. згідно архівної довідки №12.05-19/109 від 11.05.2023 року - ім`я та по-батькові заявника зазначені в скороченому вигляді, що суперечить п.1 та п.26 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Вважає, що загальний страховий стаж позивача становить 30 років 08 місяців 24 дні (станом на 05.12.2023 року), при цьому, відповідні періоди роботи позивача підтверджуються належними записами у трудовій книжці позивача, а також довідками. При цьому, просить врахувати, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист частині призначення пенсії за віком. Відтак, вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ у Полтавській області про відмову у призначенні пенсії віком № 46 від 19 вересня 2023 року позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 18.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі "Победа" згідно архівної довідки № 12.05-19/108 від 11.05.2023 за 1981-1982 роки, оскільки містить прізвище та ім`я відмінне від даних паспорта ОСОБА_1 ; згідно архівної довідки №12.05-19/109 від 11.05.2023 за період роботи з 1983 по 1990 роки, оскільки ім`я та по батькові зазначені в скороченому вигляді, що суперечить вимогам пункту 26 Порядку № 637, де зазначено:, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Просить врахувати, що страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 14 днів. Вважає, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, відповідачем прийняте законне та вмотивоване рішення № 46 від 19.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №500/3247/23 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2023 №46, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2023 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1981, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 28.08.2023.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №500/3247/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву від 25.05.2023 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків, сформованих судом у даному рішенні.

Після цього, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №46 від 19.09.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У даному рішенні відповідач вказав, що згідно висновків суду позовні вимоги щодо зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області зарахувати період роботи у колгоспі "Победа" з 1981 по 1990 задоволенню не підлягають, як передчасні, оскільки питання про зарахування стажу роботи підлягає вирішенню пенсійним органом під час повторного розгляду заяви. Аналізом документів встановлено, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі згідно трудової книжки № НОМЕР_1 , що видана 01.07.1981, з 1981 по 1982 рр., оскільки відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" (з 01.01.1999 стаж зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. Відповідачем не враховано до стажу роботи: архівна довідка від 11.05.2023 №12.5-19/108 за період роботи в колгоспі "Победа" з 1981-1922 роки, оскільки містить прізвищ та ім`я " ОСОБА_2 ." відмінне від даних паспорта ОСОБА_1 ; архівна довідка від 1105.2023 №12.05-19/109 за період роботи в колгоспі "Победа" з 1983 по 1990 роки, оскільки ім`я та по батькові зазначені в скороченому вигляді, що суперечить п.1 та п.26 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Таким чином, відповідач дійшов висновку, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 10 місяців 14 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До того ж, відповідач у даному рішенні вказав, що зобов`язань щодо призначення пенсії гр. ОСОБА_1 рішення суду не містить.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся даним позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі, Закон № 1058) визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини другої ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (надалі, Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі, Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

У відповідності до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд враховує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

При цьому, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Стосовно роботи позивача у колгоспі, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є виконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

При цьому, суд вважає, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку.

У спірному випадку відповідачем не враховано до стажу роботи позивача архівну довідку від 11.05.2023 №12.5-19/108 за період роботи в колгоспі "Победа" з 1981-1922 роки, оскільки містить прізвище та ім`я " ОСОБА_2 ." відмінне від даних паспорта ОСОБА_1 , архівну довідку від 1105.2023 №12.05-19/109 за період роботи в колгоспі "Победа" з 1983 по 1990 роки, оскільки ім`я та по батькові зазначені в скороченому вигляді, що суперечить п.1 та п.26 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

То ж, предметом спірних правовідносин є незарахування відповідачем періодів роботи позивача з 1981 по 1982 в колгоспі "Победа", а також з 1983 по 1990 в колгоспі "Победа".

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що в спірному рішенні відповідачем стосовно зарахування інших періодів роботи позивача не заперечується.

В ході розгляду даної справи, судом встановлено, що позивачем подавались до територіального органу Пенсійного фонду України трудові книжки, довідки про період роботи, паспорт, код.

Як слідує з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , що видана ОСОБА_1 01.07.1981, позивач з 01.07.1981 прийнятий в члени колгоспу "Победа" Добропільського району Донецької області та з 12.10.1990 звільнений згідно поданої заяви. Між тим, трудова книжка позивача містить запис, згідно якого позивач з 01.07.1981 прийнятий на роботу трактористом та з 01.01.1982 на рядові роботи.

Також, з трудової книжки серії НОМЕР_1 , що видана ОСОБА_1 вбачається виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві позивачем, зокрема: у 1981 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 140; у 1982 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 241; у 1983 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 290; у 1984 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 206; у 1985 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 236; у 1986 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 288; у 1987 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 303; у 1988 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 280, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 307; у 1989 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 270, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 303; у 1990 році - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі - 270, виконаний річний мінімум трудової участі в колгоспі - 243.

Відомості щодо кількості відпрацьованих людино-днів за 1981-1982 підтверджується архівною довідкою від 11.05.2023 №12.05-19/108, виданою Шахівською сільською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області; за 1983-1990 підтверджується архівною довідкою від 11.05.2023 №12.05-19/109, виданою Шахівською сільською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області.

Отже, суд вважає, що надані позивачем документи підтверджують обставини виробітку встановленого у господарстві мінімуму трудової участі за 1983, 1986, 1987, 1988, 1989, а за 1981, 1982, 1984, 1985, 1990 стаж підлягає до зарахування за фактичною тривалістю.

Також, суд звертає увагу на тому, що Тернопільським окружним адміністративним судом у рішенні від 26.07.2023 у справі №500/3247/23 вже було зазначено з приводу того, що відповідач не приймаючи до уваги записи які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.1981 при розрахунку його страхового стажу, у зв`язку із тим, що на першій титульній сторінці печатка, якою завірена трудова книжка, нечитабельна, діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством.

Крім цього у вказаному рішенні судом щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно уточнюючих довідок № 12.05-19/108 та № 12.05-19/109 від 11.05.2023, оскільки ім`я та по батькові в них зазначені в скороченому вигляді, зроблено висновок про те, що формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Виходячи з вищезазначеного, оскаржуване в даній справі рішення з врахуванням частини другої ст. 2 КАС України, прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає до скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що частиною четвертою ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною першою та другою ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд враховує, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи позивача за періоди з 01.01.1983 по 31.12.1983, з 01.01.1986 по 31.12.1986, 01.01.1987 по 31.12.1987, 01.01.1988 по 31.12.1988, 01.01.1989 по 31.12.1989 в колгоспі "Победа" Добропільського району Донецької області, періоди роботи з 01.07.1981 по 31.12.1981, з 01.01.1982 по 31.12.1982, з 01.01.1984 по 31.12.1984, 01.01.1985 по 31.12.1985, 01.01.1990 по 12.10.1990 в колгоспі "Победа" Добропільського району Донецької області за фактичною тривалістю, а також повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із статтею 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім цього, згідно з частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як слідує з долучених до позовної заяви документів, між ОСОБА_3 ОСОБА_4 далі-адвокат, з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони укладено Договір про надання правової допомоги №б/н від 30.03.2023.

Крім зазначеного вище Договору представник позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу долучив до позовної заяви Розрахунок суми гонорару (вартості послуг) за надану правову допомогу ОСОБА_1 .

Разом з тим, при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18, від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 8000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Надані адвокатські послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, без обґрунтування неминучості в такому розмірі.

При цьому, суд також враховує те, що розгляд даної справи здійснювався в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, суд дійшов висновку про те, що стягнута має бути сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за №46 від 19.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи позивача за періоди з 01.01.1983 по 31.12.1983, з 01.01.1986 по 31.12.1986, 01.01.1987 по 31.12.1987, 01.01.1988 по 31.12.1988, 01.01.1989 по 31.12.1989 в колгоспі "Победа" Добропільського району Донецької області, періоди роботи з 01.07.1981 по 31.12.1981, з 01.01.1982 по 31.12.1982, з 01.01.1984 по 31.12.1984, 01.01.1985 по 31.12.1985, 01.01.1990 по 12.10.1990 в колгоспі "Победа" Добропільського району Донецької області за фактичною тривалістю

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 08 квітня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: вул. Соборності, 66, м.Полтава, 36029 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.