Справа № 460/2265/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2024 року м. Рівне №460/2265/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправним рішення відповідача 1 від 01.01.2024 №49 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язати відповідача 2 призначити й виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позовних вимог стверджує, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та постійно проживає в с. Тинне Сарненського району Рівненської області (зона гарантованого добровільного відселення). Стверджує, що наявний страховий (трудовий) стаж становить 30 років 4 місяці, що підтверджується трудовою книжкою. 27.12.2023 звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, однак рішенням від 01.01.2024 №49 в призначення такої пенсії позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи та права на зниження пенсійного віку. Просить таке рішення визнати протиправним та скасувати, зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідач 1, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зокрема зазначив, що 27.12.2023 позивач звернувся із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та було прийнято рішення від 01.01.2024 №49 про відмову в призначення пенсії. Відповідач 1 погоджується з таким рішенням відповідача 2, а також зазначив, що необхідний страховий стаж (зі зниженням пенсійного віку на 6 років), визначений ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, становить 24 роки. Відповідно до розрахунку стажу (Форма РС- страховий стаж) страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 05 місяців 01 день, що недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Згідно з довідкою виконавчого комітету Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області №1579 від 11 08 2023, що міститься в матеріалах пенсійної справи, позивач проживає та зареєстрований в с.Тинне Сарненського району з 01.01.1986 по 15.05.1988, з 25.06.1990 по 29.12.1990, з 25.03.1993 по даний час. Даною довідкою не підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 01.01.1993 не менше 3 років. Також вказав, що згідно з даними військового квитка НОМЕР_1 позивач проходив військову службу з 16.05.1988 по 29.05.1990 в лавах радянської армії, а тому даний період неможливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не можливо встановити належність до території радіоактивного забруднення. Таким чином, період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 6 місяців 25 днів. Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 - не менше 3 роки та відсутній необхідний страховий стаж та право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє. З урахуванням наведеного, відповідач 2 просив суд позов залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 20.03.2024 було витребувано додаткові докази від позивача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною держадміністрацією 21.12.2023.

27.12.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та 01.01.2024 прийнято рішення №49 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні вказано, що вік заявника становить 53 роки 11 місяців 27 днів, період проживання (роботи) заявника на території гарантованого добровільного відселення згідно ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі закон № 796-ХІІ) станом на 01.01.1993 складає 2 роки 6 місяців 25 днів. Страховий стаж особи становить 23 роки 5 місяців 01 днів. Відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи та права на зниження пенсійного віку.

Як встановлено судом з позовної заяви, відзиву та оскаржуваного рішення, суть спору полягає в тому, що орган Пенсійного фонду вважає, що позивач не має права на зниження пенсійного віку на 6 років (тобто в 54 років) та необхідного страхового стажу, позивач же вважає, що має право на зниження пенсійного віку на 6 років (тобто в 54 роки) та страховий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік знижується на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки*) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Тобто, для зниження пенсійного віку на 6 років слід перевірити дотримання умов: 1) чи є особа потерпілою від Чорнобильської катастрофи; 2) чи особа постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює в зоні гарантованого добровільного відселення; 3) чи станом на 1 січня 1993 року особа прожила або відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років; для розрахунку кількості років зниження пенсійного віку слід встановити, чи 4) чи проживала або постійно працювала особа в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року; та 5) загальну кількість років проживання особи в зазначеній зоні.

ОСОБА_2 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серія НОМЕР_2 .

Відповідно до даних паспорта, довідки Немовицької сільської ради, позивач з 12.03.1993 постійно проживає в с.Тинне, Сарненський район, Рівненської області.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", село Тинне Сарненського району відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно оскаржуваного рішення, позивач станом на 01.01.1993 прожив в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 6 місяців 25 днів.

Щодо застосування початкової величини зниження пенсійного віку суд зазначає таке. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований на території с.Тинне Сарненського району з 30.12.1969 по 15.05.1988.

Зі змісту даної довідки також вбачається, що с.Тинне Сарненського району віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Доказів того, що дана довідка є неправдивою або відкликаною відповідним органом місцевого самоврядування матеріали справи не містять.

Зважаючи, що даними довідки підтверджено, що ОСОБА_1 з 12.07.1986 по 31.08.1986 включно проживав в с.Тинне Сарненського району, Рівненської області, а відповідно до примітки до частини першої ст. 55 Закону № 796-ХІІ, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, суд дійшов висновку, що позивачу повинна встановлюватися початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки, оскільки він в період з 12.07.1986 по 31.07.1986 проживав в населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення.

Щодо періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, то суд зазначає, що дійсно відповідно до довідки Немовицької сільської ради від 11.08.2023, позивач постійно проживав та був зареєстрований на території с.Тинне з 30.12.1969 по 15.05.1988, з 25.06.1990 по 29.12.1990, що з дати аварії на ЧАЕС складає 2 роки 6 місяців 25 днів.

Водночас, згідно архівних довідок трудового архіву Сарненської міської ради від 27.07.2023 № 628, копії трудової книжки, позивач в період з 1984 по 1988, з 1991 по 2004 роки працював в колгоспі ім. 50-річчя Жовтня, КСП «Случ», СГПП «Случ» с.Тинне Сарненського району (зона гарантованого добровільного відселення). Як стверджує позивач, в період роботи в СГПП "Случ" він проживав в с.Тинне, хоч і був зареєстрований в м.Сарни. Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач прожив та працював в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років (а саме 2 роки 6 міс.25 днів - підтверджується довідкою сільської ради, з червня 1991 по 01.01.1993 (більше 1 рік 6 місяців) - підтверджується копією трудової книжки, архівною довідкою від 27.07.2023 № 628).

Щодо загального періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення суд зазначає, що відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області ОСОБА_1 проживає та зареєстрований на території с.Тинне Сарненського району

з 30.12.1969 по 15.05.1988,

з 25.06.1990 по 29.12.1990,

з 25.03.1993 по даний час.

Позивач в подальшому також проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, а зокрема у період з 1993 року по даний час, тобто понад 30 років.

А відтак, враховуючи загальний період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення та те, що позивач має право на початкову величину зниження пенсійного віку (3 роки), та станом на 01.01.1993 року прожив та відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років (3 роки початкова величина та на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи).

Суд зауважує, що другою обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Таким чином, страховий стаж позивача повинен становити не менше 24 років (30-6 років станом на рік досягнення позивачем пенсійного віку 2023 рік).

У спірному рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 01 день на момент подання заяви про призначення пенсії. До стажу роботи враховано всі періоди роботи, згідно з наданими документами відповідно до норм чинного законодавства.

Позивач наполягає на тому, що має 30 років страхового (трудового) стажу, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи. Вказує, що до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документом, який підтверджував трудовий стаж, необхідного для призначення пенсії за віком, є трудова книжка.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив особливий порядок зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.

Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 він працював в колгоспі у такий період:

- 15.08.1984 - прийнятий на роботу різноробочим в колгосп ім. 50-річчя Жовтня;

- 11.06.1987 - переведений трактористом на тракторну бригаду;

- 02.03.1992 - колгосп ім.50-річчя Жовтня перейменований на колгосп "Случ";

- 31.03 2000 - колгосп "Случ" реорганізовано на СГПП "Случ"

- 10.04.2013 - звільнено з роботи за згодою сторін ст.36 п.1 КзпП України;

Однак, трудова книжка позивача не містить відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності.

До позовної заяви позивачем долучена архівна довідка №628 від 27.07.2023, у якій вказано, що позивач працював у колгоспі ім..50-річчя Жовтня, КСП «Случ», СГПП «Случ» с. Тинне Саренського району і його трудовий стаж у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1984 1988, 1991 2004 роки становив: у 1984 - 9 вихододнів із встановленого річного мінімуму 180 , 1985 19 із 180, 1986 - 15 із 180,1987 48,5 з 180, 1988 86 із 180, 1991- 161 із 180, 1992 - 192,5 із 204, 1992 236,5 із 220, 1994 275 із 220, 1995- 322,5 із 210, 1996 305 із 210, 1997 295,5 із 210, 1998 250 із 210, 1999 284 із 210, 2000 281,5 із 210, 2001 2448 із 210, 2002 236 із 210, 2003 261,5 із 210, 2004 243,5 із 210.

Враховуючи, що за період з 1984 по 1994 роки (вищеперераховані періоди), позивачем не був виконаний встановленого мінімум трудової участі у колгоспі, пенсійним органом правомірно враховано періоди трудової діяльності відповідно до кількості відпрацьованих днів.

Згідно копії диплому 01.09.1986 по 28.04.1987 навчався у Сарненському профтехучилищі №22 м.Сарни.

З 15.05.1988 по 25.06.1990 проходив військову службу.

Всі інші періоди роботи зараховані в повному обсязі.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку загального страхового стажу (форма РС-право), проведеного відповідачем вбачається, що страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 01 день.

Крім того, зі змісту цього розрахунку судом з`ясовано, що пенсійним органом при обрахунку стажу зараховано всі періоди трудової діяльності відповідно до даних, які відображені в архівних довідках та трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що рішення про відмову у призначенні пенсії також мотивоване тим, що страховий стаж становить 23 роки 05 місяців 01 день, менше ніж 24 роки.

Судом встановлено правильність зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи позивача в колгоспі відповідно до кількості відпрацьованих днів (в періоди, коли позивач не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві).

Водночас щодо інших періодів страхового стажу, позивач в позовній заяві аргументів не наводить, а лише зазначає, що мають бути зараховані усі періоди по трудовій книжці. При цьому суд не може перебирати на себе функції Пенсійного органу та обраховувати наявність чи відсутність в позивача необхідного для призначення пенсії страхового стражу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки саме відповідач наділений повноваженнями щодо розрахунку стажу, віку та призначення пенсії, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

А відтак, у задоволенні решти вимог (зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області призначити пенсію) - позивачу слід відмовити. області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити. Дніпропетровській Дніпропетровській області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити. області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити.

Враховуючи положення ч.3 ст.139 КАС України, судовий збір, сплачений за подання цього позову, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 49 від 01.01.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять ) грн 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26,м. Дніпро,Дніпропетровська обл.,49094, ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427)

Суддя С.М. Дуляницька