Справа № 200/4329/23
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 200/4329/23

адміністративне провадження № К/990/10593/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Муфазалова Сергія Рашитовича

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року

у справі № 200/4329/23

за позовом Муфазалова Сергія Рашитовича в інтересах ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про визнання протиправною бездіяльності,

У С Т А Н О В И В:

Муфазалов С.Р. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , начальника групи проведення службових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_4 , що виразилася в порушенні абзацу першого, другого та третього пункту 1 Розділу IV наказу Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» у службовому розслідуванні, призначеному на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 травня 2023 року № 137 у вигляді:

- недотримання вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, щодо військовослужбовця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- нерозгляді клопотання від 06 червня 2023 року та 08 липня 2023 року військовослужбовця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення;

- неознайомлення військовослужбовця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , стосовно якого проводиться службове розслідування з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, відмовлено в задоволенні позову.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 - адвокат Муфазалова Сергій Рашитович втретє звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 26 лютого 2024 року та від 18 березня 2024 року касаційні скарги повернуто особі, які її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)ю

19 березня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» втретє надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Муфазалова Сергія Рашитовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі № 200/4329/23. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з наступних підстав.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

В той же час, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, у взаємозв`язку з посиланням на конкретні постанови Верховного Суду, а лише процитовано окремі пункти постанови Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Також, представник позивача зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо спірних питань розгляду звернень військовослужбовців - громадян України. Хоча така процедура чітко встановлена нормами матеріального права, зокрема: статею 40 Конституції України, пункти 115, 117 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України, абзац 4, 5 статті 15 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права, яку було застосовано судами попередніх інстанцій неправильно, яка регулює спірні правовідносини та щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Скаржник посилаючись на пункт 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, не розмежовує, яку норму права, на його думку, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду та щодо, якої відсутній висновок Верховного Суду, хоча такі підстави відносно застосування одних і тих самих норм права є взаємовиключними.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права щодо якої на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, а також норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Крім того, у справі № 826/11164/16 позивач просив визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає в ненаданні відповіді на заяву ОСОБА_5 (стягувача у виконавчому провадженні) про надання інформації від 11 березня 2016 року в межах виконавчого провадження № 49613423. У цій справі Верховний Суд, аналізуючи норми Закону України «Про звернення громадян», зокрема положення статті 15, дійшов висновку, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

Проте, у цій справі спірним є питання визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , начальника групи проведення службових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_4 , що виразилася в порушенні абзацу першого, другого та третього пункту 1 Розділу IV наказу Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» у службовому розслідуванні, призначеному на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 травня 2023 року № 137.

При цьому судами попередніх інстанцій були відхилені доводи позивача стосовно того, що клопотання повинні бути розглянути відповідачами у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», та наголошено, що клопотання були заявлені під час службового розслідування, а тому відсутні підстави для застосування зазначеного закону, у зв`язку з цим відповідачі при розгляді клопотань повинені були керуватися виключно нормами, які регулюють порядок проведення перевірки.

Отже, наведена представником позивача постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовується іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові Верховного Суду є безпідставними.

Разом з тим, Верховним Суд встановлено, що скаржник вже звертався з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій також посилався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України вказуючи, що судами не враховано висновки викладені у справі № 826/11164/16 .

Тобто Верховний Суд вже надавав оцінку щодо заявленої скаржником підстави касаційного оскарження, проте позивачем так і не враховано зауваження, викладених Верховним Судом в ухвалі від 18 березня 2024 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, оскільки скаржником подано ідентичну касаційну скаргу, в частині наведення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Муфазалова Сергія Рашитовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі № 200/4329/23 - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяА.В. Жук