Справа № 333/6733/23
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/6733/23
Провадження № 2-а/333/11/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., представника позивача адвоката Михайлишина А.І., представника відповідача Чернової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Михайлишина Анатолія Івановича до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору заступник директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті начальник відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Михайлишин А.І. звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначено, що 24.07.2023 року заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземного транспорті Сидоренком А.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серія АА № 00012448, відповідно до якої на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 07.07.2023 року о 07:39 на автодорозі Н- 11, км 76+702, Дніпропетровська область на автоматичному зважувальному комплексі W1M- 78 зафіксовано транспортний засіб DAF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України: перевищенні загальної маси транспортного засобу на 6,2% (2,48 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Позивач вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серія АА № 00012448 від 24.07.2023 року про застосування до нього штрафу такою, що винесене без з`ясування належними чином обставин справи та обгрунтування їх належними доказами, зважаючи на наступне.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки KRONE SDP, державний номерний знак НОМЕР_4 , тип транспортного засобу спеціалізований напівпричіп н/пр контейнеровоз-Е.

Відповідачем не подано будь-яких доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача та доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів. Крім того, у оскаржуваній постанові вказано дозволена максимальна фактична вага 40 тон., при тому, що відповідно до пп. б) п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 максимальне значення для автомобільних доріг державного значення для двовісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), становить 42 тони. Окрім того, всупереч Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року № 512 вона не містить інформації про тип транспортного засобу (сідловий тягач, контейнеровоз, вантажний самоскид тощо), взагалі не містить інформації щодо напівпричепа, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановленні факту перевищення, встановлених законодавством вагових норм. Натомість оскаржувана постанова містить лише масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак вказаної інформації оскаржувана постанова не містить, та доказів на підтвердження перевищення встановлених законодавством вагової норми не надавалось. Із наявних матеріалів справи не вбачається можливим з`ясувати на основі чого уповноважена особа прийшла до висновку про перевантаження транспортного засобу на 6.2 % (2,48 тони) при дозволеній 40 тон. Отже, постанова не містить належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не містять ні інформації про тип транспортного засобу, від якого залежить граничний розмір фактичної маси транспортного засобу, рух якого автомобільними дорогами забороняється, ні інформації про фактичну масу (вагу) вказаного в постанові транспортного засобу, ні інформації про вагу (масу) перевищення встановлених законодавством вагових норм для даного типу транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами. Разом із оскаржуваною постановою відповідачем не було надано свідоцтво про повірку ваг, якими здійснювалось, зважуваним, ще може свідчити про те, що ваги при зважуванні можуть мати надмірну відносну похибку. Більш того, варто зазначити, що з результатів зважування транспортного засобу в русі вбачається, що результати зважування вираховувалися виходячи з того, що клас транспортного засобу вантажний автомобіль і допустима загальна вага перевезення 40 000 кг.

Разом з тим, як зазначалося вище, з свідоцтва про реєстрацію напівпричепу НОМЕР_3 , власник ОСОБА_1 , вбачається, марка: KRONE SDP, державний номерний знак НОМЕР_4 , тип напівпричіп спеціалізований н/пр-контейнеровоз-Е, особливі відмітки контейнер один типу 1 А, отже, враховуючи, що тягач у даному випадку був двовісний, то згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху загальна допустима вага перевезення для контейнеровозів 42 000 кг. Так, відповідно до формули розрахунку % перевищення за розрахунками спеціаліста щодо перевищення нормативних параметрів становить: ((47200 40 000 (Ю% * 47200)/40 000)* 100%=6,2 %, де 47200 фактична маса, 40000 нормативно дозволена вага на думку відповідача, 10% * 47200 похибка пристрою, яка визначається у % відповідно до ДСТУ ОІМL R 134-1:2010, помножена на фактичну вагу. Якщо ж за дозволену масу взяти 42000 кг, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, перевезення здійснювалось контейнеровозом, і розрахунок матиме наступний результат: ((47200 42 000 (Ю% * 47200)/42 000)* 100% 1,14 %. Вказане свідчить про те, що розрахунки інспектора щодо перевищень нормативних параметрів є невірними внаслідок використання невірних вихідних даних, а тому склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 131-1 КУпАП, згідно з оскаржуваною постановою відсутній через відсутність перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. У зв`язку із тим, що похибка для маси транспортного засобу під час експлуатації становить 10 %, а для осьового навантаження транспортного засобу під час експлуатації становить 16 % значення осьових навантажень і загальна вага повинні бути різними. Проте, якщо масу осьових навантажень додати отримаємо загальну вагу транспортного засобу (7550+13550+8800+8700+8600=47200), що свідчить про те що дані ваги не вимірюють загальну вагу транспортного засобу, а визначають, її шляхом складання осьових навантажень. Оскаржувана постанова містить масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничного допустимого навантаження на вісь і загальної маси транспортного засобу з інформацією про фактичне навантаження на вісь і загальної маси транспортного засобу в момент зважування, однак відповідачем належним чином не обґрунтовано відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження зазначеному розміру перевищення навантаження, визначеному в тоннах. Враховуючи те, що відповідач безпідставно не врахував при прийнятті оскаржуваної постанов серії АА № 00012448 від 24.07.2023 року, факту проїзду транспортних засобів з спеціалізованими напівпричепами н/пр контейнеровозами, зазначене ставить під сумнів факт перевищення встановлених законодавством вагових норм та порушення позивачем вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, згідно з оскаржуваною постановою серія АА № 00012448 від 24.07.2023 року, відсутній через відсутність перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. У зв`язку з зазначеним є необгрунтованими та не доведеними висновки відповідача щодо перевищення позивачем маси загальної маси транспортного засобу на 6,2% (2,48 тон) в постанові серія № 00012448 від 24.07.2023 року. Вважає вказану постанови протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки складена з порушенням вимог КУпАП та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.

Ухвалою судді від 11.08.2023 року відкрито провадження та призначено розглядати справ у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.01.2024 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову полягають у наступному. Позивачем зазначено, що він здійснював перевезення у напівпричепі-контейнеровоз «Крім того у оскаржуваній постанові вказано дозволена максимальна фактична вага 40 тон, при тому, що відповідно до пп. б) п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 максимальне значення для автомобільних доріг державного значення для двовісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), становить 42 тони. Разом з тим, як зазначалося вище, з свідоцтва про реєстрацію напівпричепу НОМЕР_3 , власник ОСОБА_1 , вбачається, марка: KRONE SDPип напівпричіп спеціалізований н/пр-контейнеровоз-Е, особливі відмітки контейнер один типу 1 А, отже, враховуючи, що тягач у даному випадку був двовісний, то згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху України загальна допустима вага перевезення для контейнеровозів 42 000 кг». Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, максимальне значення фактичної маси автомобіля для автомобільних доріг державного значення для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом складає 40 тон, а для двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тони. Якщо перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів не здійснюється беруться показники 40 тон, оскільки максимальне значення фактичної маси автомобіля 42 тони передбачене саме для перевезення контейнерів та змінних кузовів. З наявних матеріалів фотофіксації правопорушення, встановлено, що транспортний засіб на якому зафіксовано перевищення вагових норм перевозився вантаж в напівпричепах з високими бортами та відкритим верхом. Напівпричіп контейнеровоз є транспортним засобом, шо відноситься до класу колісної техніки суворого функціонального призначення, який необхідний для організації транспортування стандартних морських, залізничних та спеціалізованих контейнерів. При визначенні максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів, як умову встановлено не просто здійснення такого перевезення контейнеровозом, а здійснення перевезення контейнеровозом саме контейнерів. Оскільки в реєстраційних документах транспортний засіб серія СХВ 501493 напівпричепа марки KRONE SDP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню. Як вбачається з аналізу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що вказаний напівпричіп призначений для перевезення контейнерів, однак, з матеріалів фотофіксації спостерігається. шо перевізник не використовував свій спеціалізований напівпричіп як контейнеровоз і не перевозив вантаж у контейнері. Однак, самого напівпричепу контейнеровоз недостатньо для того щоб застосовувати норму пункту 22.5 Правил дорожнього руху України максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 42 000 кг тому, з матеріалів фотофіксації видно, що перевізник не використовував свій спеціалізований напівпричіп як контейнеровоз і не перевозив вантаж у контейнері. А отже, з наведеного вище, можна стверджувати, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 42 тони передбачене саме для перевезення двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Усі контейнери мають спиратись на свої нижні кутові та проміжні фітинги, на фотознімках зроблених під час вчинення правопорушення, видно, що транспортний засіб, який проходить рамку вагового контролю відсутні фітинги, а також маркування які передбачені Міжнародними договорами та п.17.2-17.5 Правил № 363.

04.11.1993 року були прийняті Поправки міжнародної конвенції про безпечні контейнери в частині вимог контейнерів: на кожному контейнері всі маркування максимальної маси брутто повинні відповідати інформації стосовно максимальної маси брутто на табличці про допуск за умовами безпеки; табличка повинна містити таку інформацію, принаймні англійською або французькою мовами: «Допуск за умовами безпеки КБК» Країна та номер допуску, Дата (місяць і рік) виготовлення, Ідентифікаційний номер контейнера, наданий заводом-виробником, або для існуючих контейнерів, у яких цей номер невідомий, - номер, наданий Адміністрацією, Максимальна експлуатаційна маса брутто (кілограми та фунти), Припустиме навантаження на штабелювання при 1,8д (кілограми та фунти), Сила під час поперечного випробування на твердість конструкції (Ньютони). Конвенція про безпечні контейнери містить вичерпний перелік ознак, яким має такий контейнер відповідати. З метою встановлення єдиних технічних приписів, яким повинні відповідати з метою використання в країнах, що їх виготовляють, деякі транспортні засоби, предмети обладнання та частини була прийнята «Угода про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів 1958 року з поправками 1995 року. Будь-який транспортний засіб, предмет обладнання або частина, офіційно затверджені на підставі Правил, доданих до цієї Угоди, повинні бути виготовлені таким чином, щоб вони відповідали офіційно затвердженому типу, задовольняючи вимогам, викладеним в цьому Додатку або вищезгаданих Правилах (п. 2.1).

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (п. 17.5. Правил № 363).

Позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням.

Відсутність контейнеру підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Саме договір про перевезення вантажів контейнером є належним доказом надання послуг з перевезення вантажу контейнеровозом, а не товарно-транспортна накладна. Зазначене вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів. Позивачем не надано доказів того, що на розміщеному напівпричепі знаходився контейнер із відповідним маркуванням. Окрім того, так само відсутні будь-які ознаки перевезення контейнерів на зображеннях транспортного засобу в момент вчинення правопорушення. При цьому, позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належать позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно з їх призначенням, а також не надано доказів на підтвердження того який вантаж перевірився та у який спосіб. Отже, позивач здійснював перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична маса для такого транспортного засобу має бути не більше 40 тон. Обставина фотофіксації причепу не має суттєвого значення, оскільки факт перевищення вагової норми зафіксовано автоматично. Доводи про неможливість встановлення марки, виду та номерного знаку транспортного засобу, який зафіксовано автоматично, спростовані наданими відповідачем до суду першої інстанції матеріалами адміністративної справи, з яким можна ознайомитись на сайті «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» за ідентифікатором доступу, зазначеному безпосередньо у спірній постанові. Посилання позивача на те, що в постанові не вказано даних про причіпний пристрій та його державний номерний знак, тип транспортного засобу, його повну масу, що позбавляє можливості кваліфікувати подію, як порушення вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху України та правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є безпідставними, оскільки у постанові викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 Правил дрожнього руху України. Інформація, яка формує об`єктивну сторону порушення, не лише міститься в постанові, але й підтверджуються інформаційними файлами та даними фотофіксації. До відзиву додано копії сертифікату перевірки типу, сертифікату про повірку та сертифікату відповідності. Просять у позові відмовити.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Михайлишин А.І. надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача за довіреністю Чернова В.В. у судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: заступник директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті начальник відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень ОСОБА_2 до суду не з`явився, заяв та клопотань не надав.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Частиною другою ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Примітка. Дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених ст. 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених ст. 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого ст. 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого ч. 7 ст. 279-1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою ст. 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-2 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх виявлення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;опис обставин, установлених під час розгляду справи;зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2344-III).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 3353-ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року № 2862-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2862-IV), рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

В силу п. 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року № 1174 затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі Порядок № 1174).

Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі система) взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1174 автоматичні пункти встановлюються в місцях (на ділянках) руху вантажних транспортних засобів на: автомобільних дорогах загального користування державного значення за рішенням органу управління таких доріг; автомобільних дорогах загального користування місцевого значення за рішенням облдержадміністрацій; вулицях і дорогах у містах та інших населених пунктах за рішенням органу місцевого самоврядування.

Місця встановлення автоматичних пунктів погоджуються з Укртрансбезпекою.

Вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 року № 163.

Згідно з п. 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу;визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Відповідно до п. п. 16, 17 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 Вимог до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які є Додатком до Порядку № 1174, у місці установки вимірювального обладнання автоматичного пункту повинні бути здійснені заходи, які відповідають вимогам, наведеним в описі типу засобу вимірювання.

Згідно з п. п. 7, 9 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 року № 163 засіб вимірювальної техніки повинен відповідати суттєвим вимогам, установленим у додатку 1, та вимогам, установленим у відповідних додатках 3-12, що стосуються даної категорії засобу вимірювальної техніки.

Засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 року № 1197 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі Порядок № 1197).

Відповідно до п. 1 Порядку № 1197 цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі належний користувач).

Згідно з п. 3 Порядку № 1197 підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху України, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Більш того, наземними транспортними засобами визнаються пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах (п. 1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У частині першій ст. 1 Закону України Про автомобільний транспорт зазначено, що транспортний засіб спеціалізованого призначення це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У ст. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі Правила № 363), визначено, що сідельний тягач це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, причіп це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автопоїзд (транспортний состав) це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

Згідно з п. 2.13 Правил дорожнього руху України транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 14.01.1997 року № 363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», передбачено, що забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: - розпізнавальний знак; - номер контейнера; - найменування власника контейнера; - вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (п. 17.2 - 17.4 Правил).

Тобто, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства можна дійти висновку, що п. 22.5 Правил дорожнього руху України повна маса для контейнеровозів 44 тони встановлена у разі здійснення перевезення в контейнерах, в яких заборонено перевозити сипучі вантажі без тари.

Судом встановлено, що габаритно-вагові контролі проводилися у пункті автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, який розміщений на автомобільній дорозі Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область. При цьому, посадовими особами Укртрансбезпеки використовувалось вимірювальне обладнання автоматичного пункту прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів в русі WIM 78, WAGA-WIM 35, зав. № 16.

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву надано сертифікат відповідності № UA.TR.113-0619/11F-22 від 27.12.2022 року, чинний до 26.12.2023 року, приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі.

Таким чином, оскаржувана постанова містить посилання на технічний засіб, номер сертифіката про його відповідність та повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації та технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 року № 163, на підтвердження чого представником до суду були надані їх копії.

З доданих матеріалів справи також вбачається, що власником вказаного транспортного засобу марки: DAF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач; KRONE SDP, державний номерний знак НОМЕР_4 , тип транспортного засобу спеціалізований напівпричіп н/пр контейнеровоз- ОСОБА_3 .

Однак, позивачем по справі не надано договору про перевезення вантажів у контейнері.

Розділом 17 Правил встановлені правила перевезень вантажів у контейнерах.

За приписами названого розділу спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Для перевезення контейнерів Перевізник повинен надавати автомобілі(автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо). Розміщення універсальних автомобільних і спеціальних контейнерів на рухомому складі слід здійснювати із урахуванням рівномірного розподілу навантаження на поверхню платформи.

Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Під час приймання завантаженого контейнера провадиться зовнішній огляд контейнера, перевіряється наявність пломби та її справність, цілісність пломбувального дроту, а також відповідність номера контейнера і відправницького контрольного знака на відтиску пломби номеру контейнера і контрольному знаку, зазначеним у товарно-транспортній накладній.

Судом установлено, що надані суду товарно-транспортні накладні містять інформацію щодо виду товару. Однак, при цьому ТТН не містять номерів контейнерів і відправницького контрольного знаку, як того вимагають Правила № 363, що не дає можливість дійти висновку, що транспортні засоби, належні позивачу, використовувалися для перевезення сипучого вантажу в контейнерах.

Крім того, з фотодоказів правопорушення, вказаних в постанові та розміщених на відповідному Інтернет сайті встановлено, що транспортні засоби не були обладнані розпізнавальними знаками відповідно до п. 30.3 Правил дорожнього руху України, маркуванням та номерами, відповідно до положень ч. 17.4 Правил № 363, які ідентифікують їх, як автопоїзд, який перевозить контейнери.

Додаткових доказів у доведення доводів щодо перевезення товару транспортними засобами у складі составу (автопоїзду), в даному випадку контейнеровозів, як то опломбування контейнерів тощо, позивачем не надано.

Тож, представником позивача не доведено суду, що належні позивачу вищезазначені транспортні засоби є вантажним спеціалізованим контейнеровозом типу 1А, а саме по собі зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії «спеціалізований напівпричіп н/пр контейнеровоз» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалося у контейнері, що також підтверджено наданими суду відповідачем фото-доказами, що містяться в матеріалах справи ..

Посилання позивача, що в постанові не вказано даних про причіпний пристрій та його державний номерний знак, тип транспортного засобу, його повну масу, а також такі параметри як ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, що позбавляє можливості кваліфікувати подію, як порушення вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху України та правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є безпідставними, оскільки як було зазначено, в постановах викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України: перевищення загальної маси транспортного засобу на саме на 6,2 % (2,48 тон).

За постановою серія АА № 00012448 від 24.07.2023 року, фактична загальна маса транспортного засобу на момент фіксації порушення склала 42,480 тонн, тобто більше за максимально дозволену порівняно з 40 тонами на 2,48 тони, що і відображено в оскаржуваній постанові.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам вищезазначеного законодавства та містить всі необхідні данні, які є обов`язковими для постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін та інші проти України рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право зокрема залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, а державні інспектори відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті діяли в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що передбачені законом, суд дійшов висновку про відсутність підстави для скасування вказаної постанови.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позивних вимог позивача, на підставі ст. 139 КАС України, понесені ним судові витрати, стягненню з відповідача на його користь не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 72-82, 241-244, 250, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Михайлишина Анатолія Івановича до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору заступник директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті начальник відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Сидоренко Антон Вадимович про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик