Справа № 380/11541/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11541/23 пров. № А/857/15348/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження від 27 липня 2023 року, прийняте суддею Лунь З.І. у місті Львові, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Пак» до Рівненської митниці про визнання дій та бездіяльності протиправними, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Модерн Пак» (надалі ТОВ «Модерн Пак», товариство, позивач) звернулося з позовом до Рівненської митниці (надалі митниця, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA204000/2022/000182/2 від 17.11.2022;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2022/000221.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 позов задоволено. Стягнуто з Рівненської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Модерн Пак» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6522 гривень 30 копійок.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що вказане рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. На думку апелянта, позиція суду першої інстанції є хибною, оскільки під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахуванням поданих у вказаних цілях разом з митною декларацією (МД) документів було встановлено розбіжності, які спричинили сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 22.02.2022 між ТОВ «Модерн Пак» - «Покупець» та SHAOXING GAOYANG PACKAGING PRODUCES CO., LTD - «Постачальник» укладено Контракт за №4.

У пункті 1 Контракту вказано, що Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах: FOB CN NINGBO, Україна, відповідно до «Інкотермс-2010». Асортимент і ціна за одиницю товару визначені в рахунку до Контракту країна походження - Китай.

Пунктом 4 Контракту визначено, що попередня оплата складає 30% від загальної вартості товару, що постачається з можливістю оплатити частинами. Решту оплати у розмірі 70% здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання копії коносаменту.

Згідно з п.6 Контракту загальна вартість товару, що поставляється в об`ємі цього Контракту вказана в рахунку до цього Контракту.

По вказаному Контракту платіж повинен бути здійснений в доларах США на вказаний рахунок Продавця на підставі рахунку цього Контракту, з можливістю оплати частинами.

05.09.2022 Продавець відвантажив на адресу покупця товар, а саме: стрічки самоклейкі марки ВОРР, з одностороннім нанесенням клею, з клейким покриттям на основі акрилової дисперсії на водній основі, у рулонах завширшки більше як 20 см, з продуктів полі приєднання (поліпропілену): BOPP ADHESIVE TAPE JUMBO ROLLS 40mic (23+17)* 1280mm(1260)*4000m CLEAR, 68 рулонів; 45mic(25+20)*1280mm (1260)* 4000m CLEAR, 61 рулон.

Відповідно до інвойса, вартість товару становила 38547,33доларів США (інвойс №4 від 05.09.2022).

Також, 05.09.2022 Продавцем було виставлено рахунок-фактуру на оплату партії товару загальною вартістю 38547,33доларів США, яка була оплачена позивачем.

На підставі договору про надання транспортно-експедиторських обслуговування №211/ФСР від 08.11.2021 ТОВ «Модерн Пак» залучило перевізника ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС УКРАЇНА» для транспортування придбаних товарів.

У транспортній заявці №МОД0013/1 від 16.08.2022 сторони узгодили маршрут перевезення Ningbo (Китай) Жидачів (Україна) в контейнері MRKU4795681 за коносаментом ZHWE, вартість перевезення 501254,40 грн шляхом переказу на банківський рахунок.

Згідно з додатком до договору від 08.11.2021, який складається із заявки №МОД0013/1 від 16.08.2022, передбачено, що порт завантаження Ningo, порт розвантаження Gdansk, пункт доставки Жидачів.

Також, як видно із означеного додатку до договору, сторони погодили перелік і вартість послуг по організації транспортно-експедиційного обслуговування вантажу.

Так, ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС УКРАЇНА» надає позивачу такі послуги: з перевезення за межами території України, навантажульно-розвантажувальні роботи, зберігання та перетарки за межами території України, міжнародного залізничного перевезення за межами території України, міжнародного залізничного перевезення на території України, автоперевезення на території України, винагорода експедитора.

Відповідно до довідки (про транспортні витрати) від 14.11.2022 транспортні витрати становлять-501254,40грн.: місто Ningbo (Китай) Жидачів (Україна). Ця сума відповідає визначеному у додатку до договору.

При прибутті в України на виконання положень ч. 2 ст. 53 МКУ декларантом ФОП ОСОБА_1 до митного контролю та митного оформлення було надіслано засобами електронного зв`язку митну декларацію №22UA76U8 від 15.11.2022, в якій митна вартість поставленого товару визначена за ціною контракту (основний метод) у сумі 38547,33 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаною митною декларацією надано документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме:

-декларацію №22UA76U8 від 15.11.2022; зовнішньоекономічний контракт №4 від 22.02.2022; комерційний інвойс № ALL-MP015 від 05.09.2022; пакувальний лист № ALL-MP015 від 05.09.2022; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №1271 від 14.11.2022; довідка про транспортні витрати ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС УКРАЇНА» вих.№5774/15 від 14.11.2022; заявка №5774 до договору транспортного експедирування №221/ФСР; коносамент №ZHWE22090121 від 10.09.2022; накладна УМВС 46148; сертифікат походження товару серії ССРІТ213 №22С4401А0941/00187; транзитний документ MRN 22PL322080NS5GINN9; митна декларація відправника товару №16410407 від 07.09.2022; експертний висновок Львівської торгово -промислової палати №19-09/662 від 16.11.2022.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку із чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Судом встановлено, що митним органом виявлено наступні розбіжності у поданих позивачем документах:

- відповідно до п. 4 зовнішньоекономічного контракту від 22.02.2022 №4 (далі - Контракт) передбачена попередня оплата, яка складає 30% від загальної вартості товару, що постачається, з можливістю оплати частками, решту оплати у розмірі 70% здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання копії коносаменту. Відтак, до митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- в гр. 44 МД зовнішньоекономічний контракт від 22.02.2022 №4 зазначений під кодом документа «4104» та позиціонується декларантом як зовнішньоекономічний договір який укладений з виробником товару. Разом з цим декларантом документально не підтверджено відомості про виробника товару;

- у рахунку на оплату від 14.11.2022 №1271 вказано замовлення покупця від 16.08.2022 №МОД0013/1, що до митного оформлення не надане;

- в довідці щодо транспортних витрат від 14.11.2022 №5774/15 зазначено коносамент №ZHWE22090121, що до митного оформлення не надавався;

- у заявці від 02.11.2022 №5774 до Договору транспортного експедирування від 08.11.2021 №21І/ФСР щодо контейнерів MRKU4795681 (стосується оцінюваного товару) та MRKU4750424, вказана вартість послуг експедитора у розмірі 8450,00 доларів США, що суперечить рахунку на оплату від 14.11.2022 №1271 та довідці про транспортні витрати від 14.1 1.2022 №5774/15, де зазначено «Винагорода експедитора 900 грн»;

- внаслідок перевірки копії митної декларації від 28.10.2022 № 22PL322080NS5G1NN9 встановлено її відсутність в базі даних митних декларацій ЄС (www.ec.europa.eu);

- ВМД країни відправлення від 07.09.2022 №16410407 зазначений інвойс №ALL-MP()15-16, що не кореспондується з номером інвойсу наданого до митного оформлення.

Враховуючи викладене та посилаючись на частину 5 статті 54 Митного кодексу України, відповідач з метою переконання в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

На вимогу митного органу декларантом було додатково надано наявні документи та документи, що були вказані митною службою.

Однак, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості UA204000/2022/000182/2 від 17.11.2022.

У зв`язку з вищезазначеним рішенням про коригування митної вартості товарів Рівненська митниця Держмитслужби прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA204000/2022/000221.

Випуск у вільний обіг товарів здійснено за МД від 18.11.2022 №22UA17U2. Сума додатково нарахованих митних платежів внаслідок коригування митної вартості товару становить 184267,26 грн.

12.12.2022 ФОП ОСОБА_1 було направлено до Державної митної служби України скаргу на рішення Рівненської митниці від 17.11.2022 № UA 204000/2022/000182/2 про коригування митної вартості товарів з проханням скасувати дане рішення.

23.01.2023 скаржником було отримано відповідь на скаргу від 12.12.2022 б/н з Державної митної служби України за №08-4/15-02/13/474, в якій зазначено, що за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про залишення її без задоволення.

Позивач з вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів не погоджується, вважає протиправним та таким, що суперечить поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, відтак звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

При вирішенні спору по суті суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Щодо доводів відповідача про те, що у платіжному дорученні від 15.08.2022 №197 в графі 70 «Призначення платежу» сума, зазначена у даному платіжному дорученні у розмірі 51625,33 дол. США, не відповідає загальній сумі інвойсів від 05.09.2022 №ALL-MPO15 та №ALL-MPO16 (77142,82 дол. США), суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відповідно до п.4 Контракту від 22.02.2022 №4, попередня оплата складає 30% від загальної вартості товару, що постачається, з можливістю оплати частками. Решту оплати у розмірі 70% здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту отримання копії Коносаменту.

Пунктом 5 Контракту від 22.02.2022 №4 передбачено, що товари повинні бути доставлені 40 НQ контейнером. Умови поставки вказані на основі рахунку до Контракту продавця.

З огляду на вказане, суд зазначає, що в Контракті від 22.02.2022 №4 сторонами передбачено чіткий перелік документів, які супроводжують товар, та містять інформацію про цей товар, зокрема, про його ціну.

Всі зазначені документи представником позивача були представлені митному органу під час митного оформлення товару, відтак твердження відповідача про відсутність погоджених сторонами Контракту документів, які підтверджують ціну товару, не відповідає дійсності.

Також, вартість товару, зазначена в електронній митній декларації повністю відповідає вартості товару, яка зазначена в рахунку-фактурі від 05.09.2022. В зазначеному рахунку - фактурі від 05.11.2022 загальна вартість становить 38547,33 доларів США, що відповідає задекларованій. Як видно з платіжного доручення в іноземній валюті №197 від 15.08.2022, то таке підтверджує оплату в тому числі і відповідно до інвойсу ALL-МР015.

Щодо доводів відповідача про те, що в гр. 44 МД зовнішньоекономічному Контракті від 22.02.2022 №4 зазначений під кодом документа «4104» та позиціонується декларантом як зовнішньоекономічний договір який укладений з виробником товару, проте документально не підтверджено відомості про виробника товару.

Так, позивачем здійснювалася закупівля товару безпосередньо в постачальника, інформацію про залучення посередників як на території Республіки Китай, так і на території України відповідач не надав. Отже, Контракт на поставку товарів був укладений саме між позивачем та Постачальником без залучення третіх осіб. Позивач здійснював оплату вартості товару безпосередньо постачальнику, на підтвердження чого були надані відповідні докази. Постачальник в ході співробітництва ідентифікував себе саме у якості виробника товару.

Водночас відповідач у рішенні не пояснив, яким чином зазначення Контракту за кодом «4104», а не за будь-яким іншим кодом, впливає на визначення митної вартості товару та на необхідність коригування заявленої декларантом митної вартості.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не навів жодного нормативно-правового акту, зокрема міжнародних чи хоча б актів країни постачальника, які б доводили обов`язковість складання прайс-листа для необмеженого кола покупців, а не для конкретного покупця та вносити до нього саме певні товари, а не будь-які інші.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Чинне законодавство не встановлює будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись контрагентами у довільній формі та на власний розсуд, про що неодноразово зазначав Вищий адміністративний суд України (ухвала від 26.11.2015 № К/800/23193/14).

Митним органом не наведено жодних обґрунтованих аргументів стосовно того, яким чином надання позивачем прайс-листа, виданого відправником товару, ставить під сумнів достовірність визначеної позивачем митної вартості товару, за умови, що відображена у прайс-листі інформація щодо вартості одиниці товару в повній мірі відповідає вартості, визначеній у поданому до митного оформлення рахунку-фактурі, у зв`язку із чим суд не бере до уваги відповідне обґрунтування відповідача в якості підстави для сумнівів у митній вартості товару, задекларованого позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2020 по справі №810/690/17.

Щодо доводів митного органу про те, що внаслідок перевірки додатково наданої копії митної декларації від 28.10.2022 № 22PL322080NS5G1NN9 встановлено її відсутність в базі митних декларацій ЄС (www.ec.europa.eu), суд вказує таке.

Декларант не має жодного стосунку до питання реєстрації (оформлення) митної декларації країни походження, відповідно не може відповідати за наявність чи відсутність митної декларації від 28.10.2022 № 22PL322080NS5G1NN9 у відкритій базі даних Європейської Комісії з тарифів та митного союзу (https://www.ec.europa.eu/).

Порядок заповнення митних декларацій країн-походження (експортних митних декларацій) врегульований законодавством Євросоюзу. Проходження товару через митний кордон Євросоюзу за експортною митною декларацією від 28.10.2022 №22PL322080NS5G1NN9, є підтвердженням належного оформлення та заповнення граф даного документу з точки зору законодавства Європейського Союзу

Отже, зазначена митним органом підстава жодним чином не впливає на ціну заявленого товару, відповідно не може слугувати підставою для коригування митної вартості товару.

Апеляційний суд констатує, що у поданих до митного контролю документах були відсутні розбіжності, які б не давали змогу встановити митну вартість товару, а тому висновок суду першої інстанції про те, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях, є правильним.

На переконання суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом.

Суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 28 травня 2019 у справі №818/6493/13-а, у якій вказано, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

При вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 у справі № 826/2313/16 та 13 червня 2019 у справі № 820/6315/15. Суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішеннях про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Також, Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08 лютого 2019 в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що по суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень, в особі Рівненської митниці, діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

У статті 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі 380/11541/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар