Справа № 177/2622/23
Суддя: Лященко В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/2622/23
Провадження № 2-а/177/2/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 квітня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Кантилович К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження справу №177/2622/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Руденко Юлія Вікторівна, до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Гезуй Георгія Олександровича, Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, суд

встановив:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.12.2023 року відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №356730, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 грн. Свою вину у даному правопорушенні позивач не визнав з наступних підстав. Так, до постанови не додано належних та допустимих, в значенні ст. 251 КУпАП, доказів керування ОСОБА_1 ТЗ MERCEDES BENZ р/н НОМЕР_1 , немає посилання на застосування технічних засобів відеофіксацїї правопорушення, на місці розгляду справи та винесення постанови відповідні докази керування ОСОБА_1 вказаним ТЗ не були продемонстровані. Щоб виявити та зафіксувати адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), ставить під сумнів й саму подальшу процедуру притягнення водія до адміністративної відповідальності. Таким чином, зупинення транспортного засобу за відсутності на те будь-яких законних підстав тягне за собою незаконність проведення усіх подальших процесуальних дій. Поліцейським в даному випадку не надано жодних доказів порушення ОСОБА_1 ПДР (протоколи та постанови відсутні). В порушення ст. 268 КУпАП, уповноваженим працівником ОСОБА_1 не були роз`яснені права, зокрема, на правову допомогу. У зв`язку з чим просить суд визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №356730 від 11.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Ухвалою суду від 21.12.2023 року зазначений позов було залишено без руху та надано можливість усунути його недоліки.

Ухвалою суду від 26.12.2023 року за клопотанням представника позивача, продовжено ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Руденко Ю.В., строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 21.12.2023 року про залишення позовної заяви без руху.

16.01.2024 року виправлено недоліки, зазначені судом в ухвалі про залишення без руху.

Ухвалою суду від 17.01.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Витребувано з відділення поліції №2 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області належним чином завірену копію постанови серії БАВ №356730 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.12.2023 року.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департамент патрульної поліції, у адміністративній справі №177/2622/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на належного Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області.

02.04.2024 року від представника відповідача Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.12.2023 року серії БАВ № 356730, якою зафіксовано порушення ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП, законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 11.12.2023 року о 10 год. 43 хв. на автодорозі Н-23 Кропивницький-Запоріжжя 199 км, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі MERCEDES-BENZ 508D, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому 18.05.2023 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 210/1383/23, ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, чим порушив п.п. «а» п. 2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП. Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2023 року, у справі № 210/1383/23, ОСОБА_1 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік. Таким чином, вважають, що у діях Позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи (про що свідчить підпис позивача, п. 8 оскаржуваної Постанови). Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Отже, з огляду на вищевикладене відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Представник позивача Руденко Ю.В. в судове засідання не з`явилася, заявою від 08.04.2024 року просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, у відзиві просила справу розглядати за її відсутності. Згідно наданого відзиву заперечували проти задоволення позову.

Відповідач поліцейський сектору реагування патрульної поліції ВП №2 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Гезуй Г.О. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що поліцейським СРПП ВП № 2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Гезуй Г.О. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №356730, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 грн. Згідно даних постанови, 11.12.2023 о 10 год. 43 хв. на автодорозі Н-23 Кропивницький-Запоріжжя 199 км ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі MERCEDES-BENZ 508D, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому 18.05.2023 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 210/1383/23, ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, чим порушив п.п. «а» п. 2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Внаслідок чого, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 20 400, 00 гривень.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Відповідно до ч.1 ст.32 цього ж Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до пп. «а» п.2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підпункт 2.4 Правил дорожнього руху встановлює, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп.2.1.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами у справі, дає можливість зробити висновок про те, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій, що на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп.2.1. Правил.

Відповідно до частини 1 статті 22 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126.

Статтею 280 КУпАП визначено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП є пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (п.1).

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.

При цьому, працівник поліції не був позбавлений можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак доказів такої фіксації відповідачами до суду надано не було.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскарженого рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскарженого рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення, не містять належних та допустимих доказів інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав доказів законності й обґрунтованості оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням зазначеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інспектором патрульної поліції при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

За змістом ч.5 ст.258 КУпАП, інспектор патрульної поліції був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушень та для збереження доказу правопорушень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП є доказом вчинення правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються (рапорт, пояснення, цифровий носій відеозапису, тощо), однак такі докази зібрані не були.

Суд також зазначає, що сам по собі опис адміністративного правопорушення в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування.

Зважаючи на те, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, винуватість позивача, на думку суду, ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства України та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, з урахуванням вимог ч.2 ст.9, п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №356730 від 11.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи в тому числі про адміністративні правопорушення про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху в тому числі ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто, при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейські діяли від імені відповідного органу Національної поліції, тому не є належними відповідачами у справі.

На ту обставину, що інспектор не може виступати самостійним відповідачем у справі, оскільки належним відповідачем є саме державний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адмінправопорушення, звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, в частині позовних вимог до Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Гезуй Георгія Олександровича необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6, 9, 20, 72-77, 139, 242-246, 286, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Руденко Юлія Вікторівна, - частково задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №356730 від 11.12.2023 року, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Гезуй Георгія Олександровича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 грн., а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В.Лященко