Справа № 932/5881/23
Суддя: Овчиннікова О. С.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

10 квітня 2024 року
Справа №932/5881/23
Провадження№2-а/932/208/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі Кирилішиній В.Д. ,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бевзюка Сергія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції , старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бевзюка Сергія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №6988008 від 13 травня 2023 року, винесену старшим лейтенантом поліції батальйону № 4 роти № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бевзюком С.В. , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 20400 грн. Позивач заперечує вчинення будь-якого порушення правил дорожнього руху, оскільки його не зупиняли за порушення поліцейські того дня, не зафіксований поліцейськими факт керування ним транспортним засобом, його особу не встановлено належними документами, оскільки їх не було при ньому в момент спілкування з поліцейськими, не було надано право на захист, відмовлено в залученні адвоката. З огляду на зазначене , просить скасувати оскаржувану постанову від 13.05.2023 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно нього, справу закрити, стягнути судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав. Пояснив, що належних та допустимих доказів відповідачем не надано: два відеозаписи не підтверджують факт керування ним 13.05.2023 року транспортним засобом, відеофіксація починається з 22.16 години та закінчується о 22.46 години, постанова містить вказівку на вчинення правопорушення позивачем о 22.55 годині, тобто після спілкування з поліцейськими, не зазначено свідків події. Друге відео не містить вказівку дати та часу , особи, яка здійснила фіксування, отже не може бути належним доказом.

Представник відповідача до судового засідання надіслав відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, надав клопотання про судовий розгляд за його відсутності. У відзиві заперечував проти задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена законно та повністю відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, поліцейські бачили безпосередньо і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відеозапис є належним доказом вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення позивачем. Постановою суду від 19.05.2022 року Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі № 203/4603/21 позивача визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф та позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2022 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке:

З оскаржуваної постанови серії ЕАС №6988008 від 13.05.2023 року, винесеної старшим лейтенантом поліції батальйону № 4 роти № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бевзюком С.В., вбачається, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за таких обставин: 13.05.2023 року о 22.55 годині у м. Дніпро по вул. Січових Стрільців, 21А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем TOYOTA COROLLA, держаний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 2.1 «а» водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Вчинення даного правопорушення тягне за собою накладення штрафу в єдино можливому розмірі 1200 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно зі статтею 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Як видно з постанови у справі про адміністративне правопорушення, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за керування автомобілем при позбавленні його такого права в судовому порядку.

Однак об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

У відзиві представником відповідача не долучено належних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами, а саме, відсутнє рішення, на підставі якого його позбавлено права керування транспортним засобом, проте зазначено у відзиві про постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2022 року, якою накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування ТЗ, але жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 обізнаний про наявність постанови суду від 19.05.2022 року та про позбавлення його права керування ТЗ, відповідачем не надано на обґрунтування своєї позиції. Не долучено доказів своєчасного вручення постанови позивачу ОСОБА_1 на обґрунтування заперечень проти поновлення строку оскарження постанови від 13.05.2023 року.

До того ж , в оскаржуваній постанові від 13.05.2023 року не зазначено, яким технічним засобом здійснювалася фіксація правопорушення, ким або на підставі чого ОСОБА_1 позбавлений права керування ТЗ.

Окрім того, суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, а саме, що відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. за №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведених правових норм, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, зокрема, за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6988008 від 13.05.2023 року посадовою особою відповідача не зазначено, чи взагалі здійснювалась відеофіксація подій 13.05.2023 року.

Відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, надано до суду в якості доказу диск з двома відеофайлами: на першому зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 13.05.2023 року з 22.16 години до 22.46 години, при цьому в оскаржуваній постанові ЕАС № 6988008 час скоєння інкримінованого правопорушення зазначено 13.05.2023 року о 22.55 годині, тобто вбачається, що ОСОБА_1 нібито вчинив інкриміноване адміністративне правопорушення після спілкування з поліцейськими. На відео ОСОБА_1 заперечує вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Безпосередньо факт керування позивачем ОСОБА_1 транспортним засобом 13.05.2023 року о 22.55 годині поліцейськими не зафіксовано. Другий відеофайл на диску не містить ані дати, ані часу фіксування події, ані зазначення технічного засобу фіксування, ані особи, яка зафіксувала. До того ж , ані оскаржувана постанова, ані матеріали відзиву відповідача не містять вказівку на свідків події. Тобто, зробити однозначний висновок , що саме 13.05.2023 року водій ОСОБА_1 о 22.55 години в м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 21а, керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування , на підставі наданих відповідачем доказів суд позбавлений можливості.

Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17, де останній вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Суд звертає увагу, що при виявленні адміністративного правопорушення та притягненні особи до адміністративної відповідальності складання процесуального документа повинно відбуватись з дотриманням вимог порядку оформлення постанови, які передбачені нормами КУпАП та Законом України «Про Національну поліцію».

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження забезпечення інспектором поліції прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП України.

Відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних доказів взагалі розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, у даній справі відповідачем не було виконано обов`язок доказування, передбачений вищевказаними положеннями процесуального законодавства, оскільки в матеріалах справи відсутні докази розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, надаючи правову оцінку відеозапису відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги підстави заявленого позову, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Також, приймаючи до уваги визначений позивачем предмет спору, обсяг задоволених позовних вимог, суд вважає, що підлягають компенсації судові витрати, понесені позивачем, у вигляді судового збору.

Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн.

При цьому, суд враховує те, що патрульна поліція є підрозділом Національної поліції, який цілодобово патрулює міста України, забезпечує громадський порядок та безпеку, першим реагує на повідомлення про правопорушення і надзвичайні події, надає поліцейські послуги, первинну медичну та невідкладну допомогу громадянам, забезпечує безпеку дорожнього руху, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує засоби адміністративного впливу до правопорушників, організовує заходи безпеки на місці ДТП, оформлення необхідних документів.

Департамент патрульної поліції міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України, який складається зі структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і його територіальних (відокремлених) підрозділів.

Відповідач у даній справі є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем у справі виступає територіальний підрозділ Департаменту патрульної поліції, сплачений позивачем судовий збір у цій справі підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 122, 222, 251, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бевзюка Сергія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6988008 від 13.05.2023 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 20400 грн., скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.С. Овчиннікова