Справа № 440/3198/24
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09 квітня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/3198/24
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову до ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , відповідно до якої просить: визнати протиправною і скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06.03.2024 про закінчення виконавчого провадження № 74154422.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків встановлено десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки встановлено усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду:

доказів надсилання до Електронного кабінету іншого учасника справи, а саме - Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поданих до суду позову з додатками або опису вкладення про направлення копії позовної заяви, а також копій доданих до неї документів; документ про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн або доказу на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору; копії паспорту, витягу про реєстрацію місця проживання та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, а також копію конверта про направлення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження позивачу належної якості.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді "Ухвала про залишення позовної заяви без руху" від 25.03.2024 по справі № 440/3198/24 (суддя І.Г. Ясиновський) було надіслано позивачу в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 25.03.24 13:41.

27 березня 2024 року через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано сканкопію Паспорту ОСОБА_1 та зазначено щодо неякісної копії конверту, у якому було надіслано оскаржувану постанову, то разом з позовною заявою прикладалась скан-копія постанови з конвертом. Виготовити більш якісну копію я не можу, оскільки конверт має потертості і загалом слабкий відбиток печатки (штампу) з датою його відправки, що й обумовлює низьку якість копії. При цьому постанова була надіслана звичайним листом, через що його неможливо відслідкувати через сайт Укрпошти.

Окремо наголошено щодо сплати судового збору, зокрема зазначено, що, як позивачу стало відомо, відповідно до відомостей на сайті Конституційного Суду України наразі розглядається конституційна скарга ОСОБА_2 щодо конституційності Закону України „Про судовий збір в частині обов`язку позивача (стягувача у виконавчому провадженні) сплачувати судовий збір за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби за зверненням з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу судді, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця. Конституційний Суд України відкрив провадження за цією скаргою, що опосередковано може свідчити про неконституційність такої вимоги сплати судового збору. Такий висновок кореспондував би позиції КСУ в рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, де було визнано неконституційною вимогу для стягувача сплачувати виконавчий збір за звернення рішення до виконання. Позиція КСУ в цьому рішенні полягала в тому, що оскільки позивач вже сплатив судовий збір за подання позову, то було б надмірно вимагати з нього витрати за звернення рішення до примусового виконання. Так само і в даній справі (як вочевидь, на думку позивача, і в справі ОСОБА_2 ) позивач оскаржує рішення органу ДВС вчинене під час виконання судового рішення у справі, в якій він вже сплатив судовий збір. Тому позивач вважає вимогу сплачувати додатково за оскарження постанови ДВС надмірною, адже фактично він сплачує судовий збір вдруге. Тому відповідно до ч.4 ст.7 КАСУ просив суд не застосовувати положення Закону України "Про судовий збір" в частині обов`язку позивача (стягувача у виконавчому провадженні) сплачувати судовий збір за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби за зверненням з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу судді, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Викладене судом оцінюється критично, оскільки акцентуючи увагу суду на відкритті провадження Конституційним Судом України стосовно розгляду конституційної скарги ОСОБА_2 щодо конституційності Закону України „Про судовий збір в частині обов`язку позивача (стягувача у виконавчому провадженні) сплачувати судовий збір за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби за зверненням з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу судді, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 помилково ототожнено право особи на звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу судді, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та відокремленим від нього правом подання окремого позову стосовно правомірності рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

У даному випадку позивач звернувся саме із окремим новим позовом до суду, а не з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу судді, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність державного виконавця.

Крім того, згідно інформації наданої позивачем у заяві про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 25.03.2024 року, в частині розгляду Конституційним Судом України конституційної скарги ОСОБА_2 , то суд звертає увагу позивача, що вказана конституційна скарга подана щодо відповідності частини другої статті 3, підпункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" відповідним нормам Конституції України. У той же час, обов`язок щодо сплати судового збору позивачем у цій справі визначений іншими нормами Закону України "Про судовий збір", а саме: підпункт 1) пункту 3 частини другої статті 4 Закону України „Про судовий збір.

Також суд наголошує, що саме по собі відкриття провадження Конституційним Судом України не свідчить про постановлення останнім позитивного судового рішення за результатами такої конституційної скарги ОСОБА_2 .

Як станом на час звернення позивача до суду із цим позовом, так станом на час подання позивачем заяви про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 25.03.2024 року положення підпункту 1) пункту 3 частини другої статті 4 Закону України „Про судовий збір є чинними та не визнанні такими, що не відповідають Конституції України.

Відтак, у суду відсутні підстави для не застосування вказаних вимог закону.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 19.06.2001 у справі Креуз проти Польщі вказав наступне: Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Таким чином, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Як наслідок, суд не знаходить підстав для прийняття такого обґрунтування.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений в такій ухвалі строк не виконав в повному обсязі, недоліки позовної заяви не усунув належним чином. Доказів зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України або доказів звільнення від сплати судового збору позивач не надав.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Частинами шостою та восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

При цьому, суд враховує, що відповідна позовна заява подана до Полтавського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд", відтак позовну заяву належить визнати такою, що повернуто позивачу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 294, пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г. Ясиновський