Справа № 480/6728/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 р.Справа № 480/6728/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2023, суддя Л.М. Опімах, повний текст складено 13.10.23 по справі № 480/6728/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, в якому просять визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 під командуванням полковника ОСОБА_7 щодо визнання військовослужбовців запасної роти цієї військової частини - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - такими, що самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини ОСОБА_7 (по стройовій частині) № 180 від 09.07.2022 щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 № 851 від 22.09.2022 "Про результати службового розслідування"; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 всі види грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду та надбавку), що не виплачувалися з червня 2022 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №851 від 22.09.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 премію за липень 2022 та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за липень 2022.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що твердження представника позивачів, щодо порушення прав позивачів в частині отримання результатів службового розслідування, є необґрунтованими та не підтверджені долученими до справи доказами. Зазначає, що відсутність в акті службового розслідування певних відомостей про осіб, щодо яких проводиться службове розслідування, зокрема, про їх освіту та інших відомостей, зокрема в довідці-доповіді, письмових поясненнях, в даті погодження службового розслідування, тощо, свідчить про недоліки в оформленні вказаного акту, аж ніяк не впливає на зміст обставин, які встановлені у вказаному розслідуванні і не призводить до скасуванню наказу, яким це розслідування затверджене. Звертає увагу суду, що дійсно, службове розслідування не було проведено у визначений Порядком № 608 термін, тобто 2 місяці, а через два місяці і 12 днів, проте, саме в цей період, в серпні 2022р. підрозділи військової частини були виведені на відновлення в зону діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 та дислокувались у різних областях України і вже 07.09.2022 вибули та приєднались до заходів стримування збройної агресії на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.09.2022 № 77/63/2993. Вважає, що порушення встановленого Порядком №608 терміну на проведення службового розслідування було викликано форс-мажорними обставинами, а не умисним зволіканням посадових осіб, з метою штучного притягнення позивачів до відповідальності. Вказує, що залишення позивачів в розташуванні запасної роти в Полтавській області, не спростовує, а підтверджує факт того, що вони були відсутні у визначеному бойовим розпорядженням місці 09.07.2022, тобто не з`явились вчасно на місце служби без поважних причин, в умовах воєнного стану.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивачі просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з 08.05.2022, ОСОБА_3 з 07.05.2022 перебували на військовій службі у зв`язку з мобілізацією, проходили службу у військовій частині НОМЕР_1 ( а.с. 148-150, 152).

09.07.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 виданий наказ №180 ( по стройовій частині, яким наказано вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 , самовільно залишили частину 09 липня 2022 року нижчепойменований особовий склад військової частини НОМЕР_1 : солдати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , старший сержант ОСОБА_3 , сержант ОСОБА_1 , молодший сержант ОСОБА_4 , майстер-сержант ОСОБА_2 ( а.с.24)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , від 09.07.2022 №739 "Про призначення службового розслідування" наказано провести службове розслідування самовільного залишення місця служби та не виконання бойового завдання в бойовій обстановці 11 запасної роти одинадцятьма військовослужбовцями. Проведення службового розслідування доручено заступнику командира батареї з морально-психологічного забезпечення лейтенанту ОСОБА_8 . Термін розслідування визначено до 18 серпня 2022 року ( а.с. 145).

За результатами службового розслідування складений акт службового розслідування та 22.09.2022 командиром частини ОСОБА_7 , виданий наказ №851 Про результати службового розслідування ( а.с. 140-144), відповідно до якого за нез`явлення до визначеного бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 місця служби та не доповіді про причини своєї неявки на службу, порушення військової дисципліни та вимог абз.1 ст.11, ст.12, ст.16, абз.15,16 ст.128, абз.2 ст.199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України позивачів притягнуто до дисциплінарної відповідальності за п. "б" ст.48 та ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і застосовано стягнення у вигляді догани.

Відповідно до п.2 наказу, наказано не виплачувати позивачам щомісячну премію за липень з перерахунком у вересні, за невихід на службу без поважних причин.

Не погодившись із вказаним наказами, позивачу звернулися до суду за захистом порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновок командира військової частини, викладений у наказі №180 від 09.07.2022, яким позивачі визнані такими, що самовільно залишили частину 09.07.2022, а також зняті з усіх видів забезпечення є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема в тій частині, що військовослужбовці вибули з м. Конотоп, в той час як вони перебували на території військової частини, у місці дислокації в н.п. Полтавської області. Зважаючи на те, що позивачі знаходились у місці дислокації запасної роти в н.п. Полтавської області, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для кваліфікації їх дій як самовільне залишення військової частини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється за Законом України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.14 Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

За приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно п. 3 розділу IV Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З огляду на матеріали справи, оскаржуваним наказом від 09.07.2022 №180 ( а.с.24) позивачів визнано такими, що з 09.07.2022 самовільно залишили частину та знято з усіх видів забезпечення з 09.07.2022, а з харчового з 10.07.2022 (а.с.52). Підставою вказаного висновку зазначено: довідка-доповідь від 09.07.2022, в якій вказано, що 09.07.2022 під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_9 була виявлена відсутність 11 військовослужбовців запасної роти військової частини НОМЕР_1 (в тому числі і позивачів), проведеними розшуковими заходами місцезнаходження даних військовослужбовців не встановлено ( а.с. 145 на звороті).

Водночас, із пояснень, наданих заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи майором ОСОБА_9 , вбачається, що 09.07.2022 особовий склад запасної роти за списком, наведеному у додатку 1 ( а.с. 147), відмовились від виконання бойового розпорядження командира бригади та переміщення в район виконання завдань за призначенням (а.с. 147 на звороті) .

Також в акті службового розслідування ( а.с.141-144) зазначено, що 09.07.2022 особовий склад запасної роти згідно списку (додаток 3, в тому числі і позивачі) самовільно залишили місце служби (району виконання бойового завдання військової частини) та відмовився від виконання бойового розпорядження командира бригади та переміщення в район виконання завдань за призначенням.

Водночас, як вбачається з рапорту командира 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 08.07.2022 позивачі знаходилися у місці дислокації запасної роти в одному з населених пунктів Полтавської області.

Колегія суддів звертає увагу на те, що самовільне залишення частини полягає у тому, що військовослужбовець в будь-який час залишає територію військової частини або місце служби, не одержавши дозволу відповідного начальника. Під військовою частиною слід розуміти територію у межах казарменого, табірного, похідного чи бойового розташування частини. Місцем служби військовослужбовця, як правило, є військова частина, в якій він проходить службу, і тому поняття військової частини і місця служби звичайно збігаються. Якщо вони не збігаються, то під місцем служби слід розуміти всяке інше місце, де військовослужбовець повинен протягом деякого часу виконувати військові обов`язки або перебувати відповідно до наказу або дозволу командира (начальника).

Верховний Суд в постанові по справі № 813/1021/17 від 19 лютого 2020 року зазначив, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

З наведеного вбачається, що позивачі фактично не залишали самовільно військову частину, адже після 09.07.2022 продовжували знаходитися у місці дислокації запасної роти в одному з населених пунктів Полтавської області, що підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом. Доказів протилежного відповідачем не надано.

В той же час не з`явлення позивачів до визначеного місця служби - м. Бахмута, командуванням військової частини було розцінене як самовільне залишення військової частини, оскільки, як вважає відповідач, після 08.07.2022 позивачі повинні були знаходитись в районі м. Бахмута, а не в н.п. Полтавської області.

Такі висновки відповідача, викладені в акті службового розслідування та в оскаржуваних наказах є помилковими, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду справи, позивачі не залишали територію військової частини без дозволу командира.

В той же час невиконання бойового наказу/розпорядження та самовільне залишення військової частини не є тотожними поняттями, що помилково не враховано відповідачем.

За таких обставин, відсутність визначення обставин і причин, за яких позивачі залишив Військову частину НОМЕР_1 , а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільно залишення розташування військової частини позивачами, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цими військовослужбовцями військової частини.

Отже, колегія суддів уважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 та пункти 1, 2, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №851 від 22.09.2022 в частині щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняті передчасно, без повного з`ясування всіх обставин справи, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

В свою чергу, п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до п.14 розділу ХХХІV наказу МОУ №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць. У якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.

Оскільки в межах розгляду цієї справи відповідач дійшов помилкового висновку про самовільне залишення позивачами військової частини, припинення виплати позивачам грошового забезпечення є неправомірним, а порушене право позивачів на матеріальне забезпечення підлягає захисту у спосіб, що запропонований судом першої інстанції.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що окремі недоліки в проведенні службового розслідування та оформленні висновку про службове розслідування, як і недотримання строків проведення службового розслідування є формальними недоліками, колегія суддів відхиляє, оскільки такі недоліки не є підставою для скасування оскаржуваних наказів та не впливають на їх правомірність.

В даному випадку колегія суддів зважає на фундаментальні порушення під час проведення службового розслідування, які полягають у тому, що відповідачем помилково було встановлено об`єктивну сторону дисциплінарного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 по справі № 480/6728/22 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 08.04.2024.