Справа № 200/663/24
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року Справа№200/663/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача № від 24.11.2023 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника з дня її звернення 24.10.2023 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що є матір`ю ОСОБА_2 , який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та загинув під час виконання обов`язків військової служби, його загибель пов`язана із захистом Батьківщини.

У вересні 2023 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 11.10.2023 року за вих. № 09/01/3016 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі документів позивача, оформлено та направлено подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням відповідача від 24.11.2023 року № позивачу відмовлено у призначені пенсії.

Рішення мотивовано тим, що згідно зі статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

За наданими документами страховий стаж склав 16 років 11 місяців 18 днів, а отже, страхового стажу позивача не достатньо для призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до абз. 3 ст. 30 Закону № 2262-XII.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем прийнято оскаржуване рішення у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення від 24.11.2023 року № позивач вважає протиправним, посилаючись на те, що відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.09.2023 року станом на 01.09.2023 року вона має 21 рік 7 місяців 6 днів страхового стажу.

Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернулась з цим адміністративним позовом до суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.02.2024 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Зобов`язано відповідача подати до суду засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію пенсійної справи відносно ОСОБА_1 .

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Донецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, враховуючи, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, без поважних причин не подав відзиву на позовну заяву, виходячи із обставин справи, зважаючи на положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та загинув під час виконання обов`язків військової служби, його загибель пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.07.1999, довідкою про участь ОСОБА_2 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення від 03.07.2023 № 3447, витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.07.2023 № 190, свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 06.06.2023.

У вересні 2023 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

11.10.2023 року за вих. № 09/01/3016 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі документів позивача, оформлено та направлено 24.10.2023 року подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Рішенням відповідача від 24.11.2023 року № позивачу відмовлено у призначені пенсії.

Рішення мотивовано тим, що згідно зі статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

За наданими документами страховий стаж склав 16 років 11 місяців 18 днів, а отже, страхового стажу позивача не достатньо для призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до абз. 3 ст. 30 Закону № 2262-XII.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем прийнято оскаржуване рішення у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із рішенням від 24.11.2023 року № , позивач звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

За змістом ст. 1 Закону № 2262-XII, військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно ст. 29 Закону № 2262-XII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ст. 30 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що батьки військовослужбовця, який загинув чи помер під час проходження військової служби, мають право на пенсію у разі втрати годувальника за Законом № 2262-XII за умови досягнення на момент звернення із заявою про призначення пенсії, зокрема - жінки 50 років і наявності страхового стажу не менше 20 років.

Судом встановлено, що 11.10.2023 року за вих. № 09/01/3016 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі документів позивача, оформлено та направлено 24.10.2023 року подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Рішенням відповідача від 24.11.2023 року № позивачу відмовлено у призначені пенсії.

Рішення мотивовано тим, що згідно зі статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем прийнято оскаржуване рішення у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Суд зазначає, що ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Із записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_5 від 24.04.1991 встановлено наявність у ОСОБА_1 загального страхового стажу 21 рік 7 місяців 6 днів на день звернення із заявою про призначення пенсії.

Крім того згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.09.2023 року вбачається, що відповідачем підтверджено наявність у ОСОБА_1 станом на 01.09.2023 року страховий стаж 21 рік 7 місяців 6 днів.

Також згідно протоколу форми РС-право від 12.09.2023 року відповідачем підтверджено страховий стаж ОСОБА_1 - 21 рік 7 місяців 6 днів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач підтвердив своє право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки станом на день звернення із заявою про призначення пенсії 24.10.2023 вік позивача становить 52 роки, а страховий стаж ОСОБА_1 з необхідних 20 років, становив 21 рік 7 місяців 6 днів.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 24.11.2023 року № про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що одним із критеріїв оцінювання рішення суб`єктів владних повноважень є прийняття рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював важливість дотримання вимоги про обґрунтованість рішення органу державної влади у контексті принципу "належного урядування" як елементу більш універсального принципу "верховенства права" (зокрема у рішеннях в справах "Рисовський проти України" та "Серявін та інші проти України").

Спірне рішення відповідача від 24.11.2023 року № вимогам щодо його обґрунтованості не відповідає. У рішенні вказано лише загальну тривалість врахованого страхового стажу позивача однак не зазначено мотивів неврахування окремих періодів до стажу, що дає право на призначення пенсії. Цей недолік рішення також є ознакою його протиправності.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника з дня її звернення 24.10.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного страхового стажу, що дає право на призначення пенсії, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", починаючи з дати звернення до відповідача із відповідною заявою, а саме з 24.10.2023 року.

Щодо вимоги про зобов`язання виплачувати пенсію, то така вимога є передчасною з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

З огляду на наведене, вказана позовна вимога виплачувати пенсію є такою, що спрямована на майбутнє, тобто на відносини, відносно яких на даний момент відсутні докази того, що вони будуть порушені суб`єктом владних повноважень, оскільки предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивача.

Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п. п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

За таких обставин, суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2023 року № про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, з дня її звернення, а саме з 24.10.2023 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич