Справа № 280/5766/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/5766/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/5766/23 (головуючий суддя першої інстанції - Кисіль Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, (третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 19.07.2023 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.06.2023 року про відмову у призначенні йому пенсії за віком відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком, відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.06.2023 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.06.2023 року №59 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.06.2023 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Рішення від 20.06.2023 року №59, прийняте за результатами розгляду заяви, винесено правомірно, в межах повноважень визначених чинним законодавством.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 17.06.2022 року звільнений з посади директора ТОВ «ВЕЖА 1063» відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією товариства.

13.07.2022 року позивач звернувся до Запорізького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, що встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/271/23, яке набрало законної сили.

Наказом від 08.08.2022 року № НТ220808 позивачу надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу, відповідно до частини першої статті 22, частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 02.08.2022 року на 466 календарних днів.

23.11.2022 року позивач звертався до Запорізького міського центру зайнятості із заявою, у якій просив видати клопотання на достроковий вихід на пенсію, проте у видачі такого клопотання йому було відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року по справі №280/271/23 зобов`язано Запорізький міський центр зайнятості видати ОСОБА_1 клопотання до ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо призначення пенсії відповідно до положень пункту 6 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення суду набрало законної сили 09.06.2023 року.

На виконання судового рішення Запорізька філія Запорізького обласного центру зайнятості видала позивачу клопотання на достроковий вихід на пенсію від 09.06.2023 року №К23001.

12.06.2023 року позивач звернувся за призначенням дострокової пенсії за віком до пенсійного органу.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 20.06.2023 року №59 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно пункту 6 частини першої статті 115 Закону №1058 в зв`язку з недотриманням вимог статті 49 Закону №5067 та відсутності необхідного страхового стажу, а саме: страховий стаж особи становить 22 роки 2 місяців 5 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дописана дата заповнення трудової книжки, а також дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом. Для зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію з першого місця роботи.

Періоди роботи з 01.09.2000 року зараховується відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 заявник звільнений 17.06.2022 року, а виплата допомоги по безробіттю розпочато 02.08.2022 року (а.с.10).

Не погодившись з відмовою у призначенні дострокової пенсії за віком, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають: особи, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, за умови їх реєстрації у державній службі зайнятості та відсутності підходящої для них роботи, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону.

Позивачу відмовили у призначенні дострокової пенсії за віком з підстав:

- відсутності необхідного страхового стажу (22 роки 2 місяців 5 днів, замість необхідних 35 років);

- недотриманням вимог статті 49 Закону України «Про зайнятість населення» (реєстрації пізніше 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції).

Щодо недотриманням позивачем вимог статті 49 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення» особам, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за умови їх реєстрації протягом 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності протягом семи календарних днів підходящої для них роботи, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року по справі №280/271/23, та про що зазначалось вище, позивач був звільнений 17.06.2022 року з посади директора ТОВ «ВЕЖА 1063» відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства. 13.07.2022 року позивач звернувся до Запорізького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Тобто, позивач зареєструвався у територіальному органі центру зайнятості протягом 30 календарних днів з дати звільнення.

Суд зазначає, що пунктом 6 частини першої статті115 Закону №1058 та частини першої статті 49 Закону України «Про зайнятість населення» містять посилання саме на строк (період) протягом якого особа повинна зареєструватись в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а не на дату початку виплати допомоги по безробіттю.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача саме на дату початку виплати допомоги по безробіттю, як підставу для відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, є хибним та необґрунтованим.

Щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу.

Зі спірного рішення вбачається, що висновок пенсійного органу стосовно відсутності у позивача необхідного страхового зумовлений тим, що відповідачем не зараховано період роботи позивача до 01.09.2000 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дописана дата заповнення трудової книжки, а також дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом.

З огляду на це, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58)

Пунктом 1.1 Інструкції №58 також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162, яка діяла в Україні станом на дату заповнення трудової книжки позивача 23.07.1981 року.

Згідно статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.

Відповідачем не врахований страховий стаж позивача до 01.09.2000 року за трудовою книжкою НОМЕР_1 , проте не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача, або спростувати його.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

При цьому суд звертає увагу на те, що можлива дописка дати заповнення трудової книжки, а також те, що дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом, не впливає на факт роботи позивача у спірний період та отримання ним загального трудового стажу.

Наведенні відповідачем у спірному рішенні обґрунтування не є підставами для неврахування трудового (страхового) стажу позивача за трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки його вини в цьому нема.

Доказів того, що позивач вносив недостовірні відомості до трудових книжок відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Разом з тим, на підтвердження трудового стажу до 01.09.2000 року позивачем надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №196 від 28.06.2023 року та №1.2-46/03 від 26.06.2023 року (а.с.24-25).

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

Додатково слід зазначити, що відповідно до повідомлення ГУ ПФУ в Запорізькій області №83 від 12.08.2022, станом на 03.08.2022 страховий стаж позивача складав 35 років.

При цьому, в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року по справі №280/271/23 зазначено, що «суд приходить до висновку, що оскільки 17.06.2022 року позивача було звільнено з роботи (за 1,5 роки до досягнення пенсійного віку) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України - у зв`язку з ліквідацією підприємства, і позивач зареєструвався у Запорізькому міському центрі зайнятості який не знайшов йому підходящої роботи, та має підтверджений органом Пенсійного фонду України страховий стаж 35 років, то відповідно пункту 6 статті 115 Закону 1058 Закону , позивач набув право на дострокову пенсію за віком».

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області як суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до визначеного періоду його трудової діяльності.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/5766/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/5766/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко