Справа № 440/16585/23
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 квітня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/16585/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Клочко К.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фондуУкраїни в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду у порядку, встановленому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, із заявою, в якій просить постановити окрему ухвалу, в якій:

- визнати протиправними дії причетних посадових осіб Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, які в порушення рішень Полтавського окружного адміністративного суду по справам № № 440/14254/23 від 31 жовтня 2023 року, 440/12863/23 від 23 жовтня 2023 року та №440/16585/23 від 22.01.2024 року незаконно обмежили пенсію ОСОБА_1 її максимальним розміром.

Ухвалою суду від 27 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку вимогам заяви ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №440/16585/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року доплати до пенсії, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року щомісячну доплату до пенсії, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" з урахуванням проведених виплат; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому в положеннях частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Відповідно до приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 звернув увагу на те, що правові норми статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Суд враховує, що положення частини 2 статті 383 КАС України, визначаючи вимоги до заяви про визнання протиправною бездіяльності, вказують, що остання має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання (п.7) та інформацію про хід виконавчого провадження (п.8).

Аналіз зазначених норм свідчить, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Тобто при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 КАС України обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку, а не обставини невиконання відповідачем судового рішення в добровільному порядку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 640/1364/19.

Отже, звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім виконавцям, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Із доводів позивача у поданій у порядку статті 383 КАС України заяві вбачається, що виконавчий лист №440/16585/23 знаходиться на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відкрито виконавче провадження.

Водночас, доказів на підтвердження вищевказаного позивачем не надано.

Таким чином, позивачем не надано доказів, що ним було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду, однак рішення не виконано.

Отже, за вищевикладених обставин, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо усунення причин та умов неналежного та неповного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі №440/16585/23.

Керуючись статтями 248, 256, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі № 44016585/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Клочко