Справа № 380/15253/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/15253/22 пров. № А/857/23552/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (головуючий суддя Желік О.М., м. Львів) у справі № 380/15253/22 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання дії та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 12.10.2021, оформлене протоколом №11, в частині виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова; зобов`язати житлову комісію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, включити його у Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова; стягнути судові витрати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а саме, гарантувала військовослужбовцям право, а не обов`язок на поліпшення житлових умов шляхом отримання жилого приміщення. Вказує, що позивач не скористався своїм правом на зарахування на квартирний облік за новим місцем служби в період з 27.06.2000 року по 10.10.2006 року, як передбачено абзацом 4 пункту 11 розділу 2 наказу Міністерства оборони України від 03.02.1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України». Вважає, що рішення об`єднаної житлової комісії КЕВ м. Львова від 12.10.2021 року, оформлене протоколом №11, прийнято за результатами проведення щорічної інвентаризації облікових справ, що перебувають на обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова, а відтак є законним та прийнятим з дотриманням вимог абзацу 3 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470, положення п.17 роздiлу VI Iнструкцiї з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членiв їx сiмей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони №380 вiд 31.07.2018 року. Звертає увагу на пропуск строку звернення з позовом до суду.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 03.11.1979 року по 28.07.1992 року проходив військову службу у лавах Збройних сил СРСР.

У період з 30.12.1992 по 27.06.2000 роки був кореспондентом Окружної газети «Армія України».

У зв`язку із відсутністю у сім`ї позивача житлового приміщення за місцем проходження служби, позивач починаючи з 20.06.1996 року перебував на квартирному обліку, як такий, що потребує поліпшення житлових умов.

Позивач постійним та службовим житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України не забезпечений.

Наказом головного редактора Редакційно-видавничого комплексу Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія», м. Київ по стройовій частині від 24 липня 2000 року №99 призначено майора ОСОБА_1 , власного кореспондента інформаційного відділу редакції газети Західного оперативного командування «Армія України» - спеціальним кореспондентом редакційно-видавничого комплексу центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія» - підстава наказ першого заступника Міністра оборони України від 27.06.2000 №96.

Наказом головного Редакційно-видавничого комплексу Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія», м. Київ по стройовій частині від 30.10.2000 року №160 майора ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків спеціального кореспондента РВКА ЦДО МО України «Народна армія» у м. Рівне з 30.10.2000 року.

Згідно з витягом з наказу головного редактора Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія» від 10.10.2006 року №173 підполковника ОСОБА_1 , спеціального кореспондента відділу спеціальних кореспондентів Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія", що знаходиться у розпорядженні з 01 серпня 2006 року, звільненого наказом заступника Міністра оборони України від 25 вересня 2006 року № 27 з військової служби у ЗАПАС ЗА ПУНКТОМ 67, ПІДПУНКТ "б" (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (з правом носіння військової форми одягу), з 10 жовтня 2006 року виключено із списків особового складу редакції і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 27.06.2000 року по 10.10.2006 року проходив службу та був звільнений з лав Збройних Сил України у місті Києві, однак протягом цього періоду перебував на квартирному обліку у місті Львові.

12.10.2021 року житлова комісія Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова прийняла рішення про виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку із припиненням трудових відносин з Окружною газетою «Армія України» ПрикВО (місто Львів) та переміщення по військовій службі до Центрального друкованого органу МО України «Народна армія» (місто Київ).

Підставою для такого рішення відповідно до витягу з протоколу №11 засідання житлової комісії ІКЕВ м. Львова від 12.10.2021 р. зазначено абзац 3 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470, положення п.17 роздiлу VI Iнструкцiї з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членiв їx сiмей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони №380 вiд 31.07.2018 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно п. 1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 п. 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно абз. 1 п. 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР), іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття 39 ЖК УРСР визначає порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

-за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті;

-за місцем роботи спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450, та Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року №380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018р. за №1020/32472, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).

Ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей) (пункт 1 розділу І Інструкції №380).

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції №380, особи, звільнені з військової служби із залишенням на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони, у разі розформування військової частини зараховуються на відповідний облік у військовому комісаріаті, на території обслуговування якого знаходилася розформована військова частина, з правом реєстрації місця проживання (перебування) при військовому комісаріаті. Особи, які перебували на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони та призвані на військову службу під час мобілізації, у разі переміщення по службі до інших гарнізонів після укладання ними відповідного контракту мають право бути зараховані на відповідний облік за новим місцем військової служби.

У такому випадку облікова справа направляється військовою частиною до нового місця служби, після демобілізації (закінчення строку контракту) військовослужбовці за їх рапортом зараховуються на облік, де вони перебували до призову, зі збереженням часу перебування на обліку та часу отримання пільги на отримання житла (за наявності), облікова справа на підставі рапорту військовослужбовця направляється до відповідної житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії).

Таким чином, військовослужбовці можуть бути зараховані на відповідний облік за новим місцем військової служби, однак це не є їхнім обов`язком.

З матеріалів справи, а саме, з оскаржуваного рішення вбачається, що підставою виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова відповідач зазначив пункт 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470 (далі - Правила №470) та пункт п.17 роздiлу VI Iнструкцiї №380.

Відповідно до п. 26 Правил №470 громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік; 6) скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;7) одноразового отримання від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Інструкцією №380 передбачено випадки зняття військовослужбовців з обліку у разі:

- поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Крім того, ст. 40 ЖК Української PCP визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що чинним законодавством не передбачено такої підстави зняття з квартирного обліку військовослужбовця, як «припинення трудових відносин та переміщення по військовій службі».

Щодо твердження апелянта про те, що позивач не скористався своїм правом на зарахування на квартирний облік за новим місцем служби, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстави для постановлення позивача на квартирний облік у зв`язку із переміщеням по військовій службі до Центрального друкованого органу МО України «Народна армія» (м. Київ) відсутні, оскільки позивача звільнено з військової служби і єдиним місцем, де позивач, який не забезпечений житлом за час перебування на службі, матиме змогу перебувати на квартирній черзі, є квартирний облік в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (за місцем проживання).

Крім цього, відповідачем не надано доказів направлення за встановленим порядком відповідної особової справи позивача до нового місця його служби, як це передбачено п.3 розділу VI Інструкції №380.

Таким чином, у відповідача не було законних підстав для зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 12.10.2021, оформленого протоколом №11, в частині виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Також правильним є висновок суду, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, включити його у Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку на звернення до суду, то такі є безпідставними, з урахуванням наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 відступила від висновків Верховного Суду, викладених у справі №488/1176/14-а від 29.08.2018, у справі №806/5217/15 від 23.01.2019 щодо розгляду справ про зобов`язання прийняття рішення про надання службового житла/погодження списку розподілу службового житла за правилами цивільного судочинства та прийшла до висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2022 у справі №466/558/22 провадження за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії закрито у зв`язку з врахуванням вищевказаної позиції Великої Палати Верховного Суду.

З позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернувся 27 жовтня 2022 року, відтак шестимісячний строк звернення до суду не пропустив.

Щодо аргументів скаржника в частині стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

До матеріалів справи на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 864 від 09.11.2021, ордер серії ВС № 1166812 від 24.10.2022, акт виконаних робіт від 18.01.2022, меморіальний ордер №@2PL198327 від 26.01.2022 року та №@2PL533839 від 11.11.2021 на суму 5000 грн та 2000 грн відповідно.

В свою чергу, судом першої інстанції правильно враховано, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, із реальним часом, витраченим адвокатом, та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

З огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. є співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 380/15253/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар