Справа № 522/4194/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 р. Категорія 113020200м. ОдесаСправа № 522/4194/24
Перша інстанція: суддя Павлик І.А.,

час і місце ухвалення: 11:28, м Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Семенюка Г.В.,

суддів - Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
представник позивачаСаркісян А.Р. (довіреність)
відповідачОСОБА_1
представник відповідачаКолесникова І.О. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2024 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), мотивуючи його тим, що відповідач на території України знаходиться незаконно, ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. З огляду на викладене, позивач просить суд затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18.09.2024 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим задати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. Крім того, відповідач довгий час проживав на території України незаконно та не вживав жодних заходів для легалізації свого становища.

Громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2024 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що його адвокатом було направлено заяву до Міжнародного комітету Червоного Хреста про надання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , «Документу на одноразовий виїзд» або будь-якого іншого документу Міжнародного комітету Червоного Хреста, який посвідчує особу та надає право на перетин кордону, а саме виїзду з України до Республіки Молдова, з метою отримання у консульському відділі Посольства РФ в Республіці Молдова (Кишинів) закордонного паспорту громадянина РФ та сприяння здійсненню виїзду ОСОБА_1 з території України до Республіки Молдова. Відповідач вважає, що подальше утримання його у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства фактично позбавить єдиної можливості, на даний час, виїзду з території України, шляхом отримання від Міжнародного комітету Червоного Хреста «Документу на одноразовий виїзд» або будь-якого іншого документу Міжнародного комітету Червоного Хреста, який посвідчує особу та надає право на перетин кордону.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Позивач стверджує, що 18.03.2024 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено особу, який назвався громадянином Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та запрошено останнього за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті проведеної перевірки щодо законності його перебування на території України з його слів встановлено, що він прибув на територію України 06.12.2021, на підставі паспортного документу громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон на його ім`я, номеру НОМЕР_1 , терміном дії з 07.03.2013 до 07.03.2023, та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства - перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Під час виявлення паспортний документ громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон у відповідача наявний, строк дії якого сплив 07.03.2023.

18.03.2024 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП, стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 010953 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.03.2024 ПН МОД № 011053 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

18.03.2024 року ГУ ДМС в Одеській області складено протокол № МОД 000248 про адміністративне затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.03.2024 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.03.2024 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 6 про примусове видворення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.03.2024 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач у суді першої інстанції не погодився з викладеними у позові обставинами, та зазначив наступне.

11.04.1967 року він народився в Київській області та майже все життя проживав на території України, проте при розпаді Радянського Союзу він отримав паспорт громадянина Російської Федерації, оскільки є моряком і на той час йому там було запропоновано роботу.

11.04.1992 року він уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька. З 1992 року вони з дружиною та донькою проживали у м. Луганськ, а після 2014 року переїхали проживати до м. Херсон, а згодом до м. Одеси. У м. Одесі вони проживали в квартирі доньки за адресою: АДРЕСА_2 .

Про те, що у нього закінчується строк дії паспорту для виїзду за кордон він знав, проте враховуючи розірвання дипломатичних стосунків із Російською Федерацією він не мав можливості виготовити новий паспорт на території України, тому звернувся з даним питанням до Республіки Молдови. Йому визначено дату прийому з питання отримання нового закордонного паспорту 22.03.2024 на 11 год. 50 хв. Раніше звернутись з даним питанням не міг, оскільки його теща тяжко хворіла і він допомагав дружині здійснювати за нею нагляд, а згодом захворіла і дружина за якою він доглядав.

Також відповідач зазначив, що твердження позивача про обставини його затримання також не відповідають дійсності, оскільки 18.03.2024 року він самостійно разом із дружиною прийшов до міграційної служби з метою сплати штрафу за порушення міграційного законодавства для того щоб під час проходження кордону у нього не було несплачених штрафів, співробітникам ГУ ДМС в Одеській області ним було пред`явлено діючий паспорт громадянина Російської Федерації та паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився 07.03.2023 та повідомлено їм, що 22.03.2024 він записаний на прийом у Республіці Молдова з приводу отримання нового закордонного паспорту. Проте, незважаючи на пред`явлення діючого паспорту, він був затриманий співробітниками міграційної служби з метою ідентифікації особи.

Допитана у суді першої інстанції в якості свідка дружина відповідача ОСОБА_5 підтвердила всі вищевикладені пояснення відповідача та зазначила, що оскільки чоловік є моряком та враховуючи закінчення терміну дії його закордонного паспорта він не може виїхати на роботу, тому вони вирішили поїхати в Молдову для виготовлення чоловіку нового закордонного паспорту. Також ОСОБА_5 повідомила суду, що звернулася до організації «Червоний хрест», яка надає допомогу, зокрема у виїзді за кордон іноземців.

З огляду на викладене, позивач просить суд затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18.09.2024 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що встановлені судом обставини свідчать про те, що особу відповідача ідентифіковано чинним паспортом громадянина Російської Федерації, встановлено його постійне місце проживання, а також його бажання у строк до 22.03.2024 залишити територію України шляхом перетину кордону з Республікою Молдова.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Пункт 16 частини 1 статті 1 Закону визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

У відповідності до частини третьої статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 27 частини 1 статті 1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина 4 статті 30 Закону).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 вказаної статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Здійснивши аналіз зазначених правових норм, можна дійти висновків, що за наявності певних обставин, як це передбачає частина 1 статті 289 КАС України, до іноземця може бути застосовано такі заходи як, зокрема затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (пункт 1 частини 1 вказаної статті).

Водночас, слід зазначити, що положення наведеної норми передбачають як затримання з метою ідентифікації, або затримання з метою забезпечення видворення за межі території України, або ж затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України тощо.

Позивач, звертаючись до суду обрав спосіб реалізації адміністративної дієздатності у формі затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 18.09.2024 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Отже, враховуючи предмет позову позивач повинен довести наявність підстав, що підтверджували б необхідність застосування саме такого способу реалізації повноважень в міграційній сфері, а саме наявність фактів та обставин щодо неможливості ідентифікації громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як такого та надати факти, які могли б стверджувати про можливе ухилення виконання ним рішення про його примусове видворення тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув на територію України у 2021 році легально через пункт пропуску «Бориспіль», на підставі паспорта громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_2 терміном дії з 07.03.2013 до 07.03.2023 та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства - перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, та проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

Разом з тим, відповідач стверджує, що самостійно з`явився до ГУ ДМС в Одеській області з метою сплати штрафу за порушення положень міграційного законодавства та надав співробітникам позивача діючий паспорт громадянина Російської Федерації та паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився 07.03.2023.

Відповідачем до суду було надано: свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Гостролуччя, Баришівського району, Київської області; картку платника податків ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 11.04.1992 в м. Луганськ; свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , батьками якої вказані - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; паспорт громадянина України ОСОБА_5 (дружина відповідача); паспорт громадянина України ОСОБА_6 (донька відповідача).

Крім того, надано квитанцію від 19.03.2024 № про сплату адміністративного штрафу ОСОБА_3 в сумі 3 400,00 грн, накладеного на нього позивачем постановою від 18.03.2024 ПН МОД № 011053.

З наданих представником відповідача роздруківок з електронної пошти вбачається, що відповідач 26.02.2024 року на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » зареєстрував заявку на оформлення закордонного паспорта, 13.03.2024 направив запит на дозвіл перетину державного кордону Республіки Молдови та 18.03.2024 отримав дозвіл на перетин кордону, а також повідомлення про запис його на 22.03.2024 на 11 год. 50 хв. з приводу отримання закордонного паспорта. 15.03.2024 на електронну пошту надійшло підтвердження бронювання готелю AMAZING в Республіці Молдова.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (частини 3 статті 30 Закону).

Під час розгляду справи апелянтом не наведено будь-яких фактів відсутності співпраці з боку відповідача щодо його ідентифікації та не доведено що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи існує ризик його втечі.

Крім того, є припущенням доводи апелянта, що відповідач, не маючи дійсного паспортного документа, та не маючи законного, постійного джерела доходів може вчиняти злочини проти власності.

Разом з тим, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що його адвокатом було направлено заяву до Міжнародного комітету Червоного Хреста про надання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , «Документу на одноразовий виїзд» або будь-якого іншого документу Міжнародного комітету Червоного Хреста, який посвідчує особу та надає право на перетин кордону, а саме виїзду з України до Республіки Молдова, з метою отримання у консульському відділі Посольства РФ в Республіці Молдова (Кишинів) закордонного паспорту громадянина РФ та сприяння здійсненню виїзду ОСОБА_1 з території України до Республіки Молдова.

Відповідач вважає, що подальше утримання його у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства фактично позбавить єдиної можливості, на даний час, виїзду з території України, шляхом отримання від Міжнародного комітету Червоного Хреста «Документу на одноразовий виїзд» або будь-якого іншого документу Міжнародного комітету Червоного Хреста, який посвідчує особу та надає право на перетин кордону.

Відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» (заява № 22414/93) будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що особу відповідача ідентифіковано чинним паспортом громадянина Російської Федерації, встановлено його постійне місце проживання, а також його бажання залишити територію України шляхом перетину кордону з Республікою Молдова.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2024 року по справі № 522/4194/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький