Справа № 160/691/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/691/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року

у справі № 160/691/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення позивачу нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою в розмірі 197932,25 грн. за період з 18.01.2022 року по 26.12.2022 року на користь позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 160/691/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 18.01.2022 року по 26.12.2022 року;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 18.01.2022 року по 26.12.2022 року у розмірі 90257,22грн. (дев`яносто тисяч двісті п`ятдесят сім гривень 22 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом зазначено, що з аналізу норм трудового законодавства слідує, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Обставина невиконання відносно позивача вимог статті 116 КЗпП України в частині щодо виплати всієї суми належного позивачеві при звільненні грошового забезпечення підтверджена постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2022 року у справі №160/2947/21, яка набрала законної сили.

Не проведення з вини відповідача розрахунку із позивачем у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати останньому його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.01.2022р. по 26.12.2022р. Судом досліджено, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 197932,50грн., виходячи із наступного розрахунку (578,75грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 342 (кількість днів затримки з 18.01.2022 року по 26.12.2022 року). Водночас, суд звернув увагу, що у порівнянні із нарахованою та виплаченою позивачеві сумою грошового забезпечення в розмірі 78388,48грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 197932,50грн. не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму простроченої виплати грошового забезпечення позивача. Відтак, виходячи з принципу пропорційності, суд вважав належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь з Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме розмірі 90257,22грн. із розрахунку (45,6% від 197932,50грн.).

Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 160/691/23 в частині задоволення позовних вимог, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Зазначає, чинна редакція ст.117 КЗпП свідчить, що відповідний обов`язок виникає у роботодавця у разі відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум.

Відтак, враховуючи приписи ст. 117 КЗпП в редакції Закону №2352, а також ту обставину, що предметом спору у справі №160/8545/21 був не тільки розмір належних до виплат сум, а також і права на їх нарахування та виплату, скаржник вважає, що позивач не має право на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунку при звільненні.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 до 18.01.2022р.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2022 року №11 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При звільненні позивача з військової служби 18.01.2022р. останньому нараховано до виплати 93420,28грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №8 на виплату грошового забезпечення при звільненні по закінченню особливого періоду (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 18.01.2022р. №11). З урахуванням податків і зборів позивачеві виплачено при звільненні 92018,98грн. і щодо своєчасності виплати цієї суми коштів спір відсутній.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022р. у справі №160/7260/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022р., визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обрахування ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 18.01.2022 грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та на 01.01.2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум, а також зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року.

Рішення суду у справі №160/7260/22 набрало законної сили 15.12.2022 року.

На виконання рішення суду у справі №160/7260/22 Військовою частиною НОМЕР_1 проведено перерахунок грошового забезпечення позивача на суму 78388,48грн., а також нараховано компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року на суму 7213,16грн., всього на загальну суму 85601,64грн.; після утримання військового збору сума до виплати склала 84317,62грн., яка і була 26.12.2022р. виплачена позивачеві.

Відтак, на виконання рішення суду у справі №160/7260/22 відповідачем здійснено нарахування позивачеві грошового забезпечення у загальному розмірі 78388,48грн.

Вважаючи, що при здійсненні виплати на виконання рішення суду у справі №160/7260/22 грошового забезпечення позивача відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, внаслідок чого виникли підстави для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.01.2022 року по 26.12.2022 року, проте, відповідачем такий середній заробіток протиправно нараховано та виплачено не було, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України, у редакції на час звільнення позивача зі служби, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України у аналогічній редакції, обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегією суддів встановлено, що при звільненні позивача з військової служби 18.01.2022р. останньому нараховано до виплати 93420,28грн., що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №8 на виплату грошового забезпечення при звільненні по закінченню особливого періоду (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 18.01.2022р. №11). З урахуванням податків і зборів позивачеві виплачено при звільненні 92018,98грн.

В подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022р. у справі №160/7260/22, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обрахування ОСОБА_2 з 29.01.2020 по 18.01.2022 грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та на 01.01.2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум, а також зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року.

Рішення суду у справі №160/7260/22 набрало законної сили 15.12.2022 року.

Відтак, на виконання рішення суду у справі №160/7260/22 Військовою частиною НОМЕР_1 проведено перерахунок грошового забезпечення позивача на суму 78388,48грн., а також нараховано компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року на суму 7213,16грн., всього на загальну суму 85601,64грн.; після утримання військового збору сума до виплати склала 84317,62грн., яка була 26.12.2022р. виплачена позивачеві.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент проведення відповідачем повного розрахунку, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ХІ , який набрав чинності 19 липня 2022 року, третє речення частини 1 статті 116 КЗпП України викладено у такі редакції:

"Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.",

Статтю 117 викладено у новій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті."

Отже, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України).

З цих підстав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що оскільки предметом спору у справі №160/8545/21 був не тільки розмір належних до виплат сум, а також і право на їх нарахування та виплату, позивач не має права на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунку при звільненні, адже спір про розмір належних позивачу сум у справі №160/8545/21 вирішено на користь позивача, у зв`язку з чим відповідач повинен виплатити позивачу відшкодування, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні згідно приписів ст. 117 КЗпП України. Натомість зворотні аргументи скаржника про відсутність підстав для такого стягнення свого підтвердження не знайшли.

Доводів стосовно розрахунку судом першої інстанції суми стягнення апеляційна скарга не містить.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 160/691/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко