Справа № 500/7727/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7727/23

08 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді належним чином рапорту про звільнення з військової служби військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_1 , який займає посаду старшого водія 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, та який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби згідно з абз. 13 підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту з врахуванням висновків суду.

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді за встановленою процедурою поданого рапорту про звільнення з військової служби позивача. Просить врахувати, що рапорт позивача розглядався та навіть був погоджений безпосереднім командиром, однак такий рапорт не був зареєстрованим. На думку позивача, звільнення військовослужбовця з військової служби здійснюється наказом по особовому складу, а виключення із списків особового складу військової частини - наказом по стройовій частині, який є похідним від наказу по особовому складу. Для підготовки та видання таких наказів установлена відповідна процедура та передбачені відповідні повноваження командирів. Рішення по суті рапорту приймає посадова особа, визначена пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008. Зазначив, що у даному випадку рапорт позивача розглянув юрист військової частини НОМЕР_1 та надав відмову у звільненні з військової служби, в той час як юрист військової частини не має повноважень з ухвалення рішення про звільнення і, відповідно, з ухвалення рішення про відмову у звільненні. Вважає, що відповідний рапорт мав розглянути командир військової частини НОМЕР_1 , якому був і адресований рапорт, і до повноважень якого належить вирішення питання про звільнення військовослужбовців рядового складу з військової служби під час воєнного стану. Таким чином, на переконання позивача, юрист військової частини НОМЕР_1 , розглядаючи рапорт позивача від 05.11.2023, безпідставно відмовив у його задоволенні та порушив право позивача на звільнення з військової служби, передбачене статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До того ж, позивач вважає, що у даній справі, окрім наявного факту порушення відповідачем регламентованої процедури розгляду рапорту щодо звільнення позивача, самого лише зобов`язання військової частини розглянути рапорт буде недостатньо для відновлення порушеного права позивача. Вважає, що суд має зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт із врахуванням висновків суду. При цьому висновки суду мають стосуватись оцінки наданих позивачем документів на підтвердження утримання ним трьох дітей.

Ухвалою суду від 04.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні даного позову. Вказав, що Військова частина НОМЕР_1 є структурним підрозділом та знаходиться в прямому підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 (оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України). Вважає, що саме командир Військової частини НОМЕР_2 є наділений повноваженням щодо звільнення позивача зі служби за сімейними обставинами. Тобто, саме наказ про звільнення позивача міг бути виданий та підписаний тільки командиром ВЧ НОМЕР_2 , суб`єктом прийняття кадрових рішень, щодо звільнення з військової служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 є оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Зброї. Вказав, що військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернувся із рапортом із додатками на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, згідно абзацу 12, п.п. г, п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", призваного під час мобілізації, шляхом видачі наказу про виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_3 . Просить врахувати, що при вивчені додатків до рапорту було встановлено, що на день подання рапорту в позивача не було підстав для звільнення з військової служби та рекомендовано надати: витяг про місце проживання, свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 та надати докази про перебування на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей. При цьому, вказав, що після 05.11.2023 позивач із рапортом на звільнення з відповідними додатковими документами не звертався. Однак при вивченні додатків до позовної заяви, на думку представника відповідача, слідує, що свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 видане 09.11.2023, Акт обстеження факту проживання в господарстві ОСОБА_3 10.11.2023, довідка про склад сім`ї ОСОБА_3 10.11.2023, тобто після подання рапорту позивачем. До того ж, зазначив, що позивач є батьком лише щодо однієї дитини - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , щодо інших зазначених ним у позові дітей є вітчимом. Також, вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо відсутності у неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного утримання ними таких дітей. Також, вказав, що матеріали позову не містять жодних даних щодо розміру отриманих доходів позивача, що не дозволяє встановити, чи дійсно позивач мав фактичну можливість надавати матеріальну допомогу пасинку, падчерці, тобто утримувати їх.

Судом встановлено, що позивач звернувся із рапортом до командира 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_5 , в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби з підстав, передбачених пунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. У даному рапорті позивач також просив направити його для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; службу у військовому резерві проходити не бажає; претензій до командування Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони не має; від проходження ВЛК відмовляється.

Даний рапорт був погоджений командиром позивача - старшим лейтенантом ОСОБА_6 , про що свідчить відмітка з клопотанням по суті рапорту, адресованому командиру Військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому по суті рапорту позивача командиром НОМЕР_1 - ОСОБА_7 було подане клопотання на адресу командира в/ч НОМЕР_2 .

Проте, на зворотній стороні рапорту зроблено резолюцію "не погоджено" - витяг про місце проживання; - виправити свідоцтво про народження дитини; - відсутність доказів перебування на утриманні трьох дітей.

При цьому, як зазначає позивач, така резолюція зроблена юристом даної Військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді за встановленою процедурою поданого рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану була неодноразово продовжена та була чинною на час спірних правовідносин .

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, передбачені частиною 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років (абз. 13).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що під час дії воєнного стану підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII передбачена можливість звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, зокрема, у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позивач вважає, що в нього наявні підстави для звільнення з військової служби за вказаними приписами Закону, у зв`язку з чим, звернувся до командира з відповідним рапортом, який, на думку позивача, не був розглянутий командуванням у належний спосіб.

10.12.2008 Президент України Указом № 1053/2008 затвердив Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Військовий рапорт - це документ, за допомогою якого військовослужбовець може звернутися до командування щодо тих чи інших питань.

За п. 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця

У свою чергу, подання рапорту «по команді», передбачає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, та далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Пунктом 2 Розділу І «Загальні положення» Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2015 року № 1000/5, визначено, що служба діловодства - структурний підрозділ, що забезпечує реєстрацію, облік, організацію документообігу службових документів, зберігання документаційного фонду або його частини до передавання на зберігання до архіву установи, або відповідальна особа установи, на яку покладено виконання завдань і функцій цієї служби.

Пунктом 1 підрозділу 1 Розділу ІІІ, пунктом 5 підрозділу 2 Розділу ІІІ вказаних Правил, визначено, що служба діловодства здійснює первинне опрацювання документів, що надійшли до установи, їх попередній розгляд, реєстрацію, передачу керівництву на розгляд, передачу виконавцям. Після виконання документи долучаються до справ. Факт надходження документа до установи обов`язково фіксується шляхом проставлення на вхідних документах відмітки про його надходження до установи, яка проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування установи - одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби - година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду.

Як слідує з матеріалів справи, Військова частина НОМЕР_1 є структурним підрозділом та знаходиться в прямому підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_2 .

При цьому, наказ про звільнення позивача міг бути виданий та підписаний тільки командиром в/ч НОМЕР_6 , а в/ч НОМЕР_1 має право наказом по стройовій частині виключити військовослужбовців із списків військової частини тільки на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу), що не заперечується у даному випадку відповідачем.

Доказів реєстрації вказаного рапорту, а також того, що командир військової частини НОМЕР_1 передав рапорт позивача "по команді" до військової частини НОМЕР_2 , тобто за належністю до військової частини, яка наділена повноваженнями приймати рішення щодо звільнення позивача зі служби, матеріали даної справи не містять, як і не містять доказів розгляду рапорту позивача по суті належним та уповноваженим на це суб`єктом.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що не розгляд відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби у передбачений законом спосіб свідчить про допущення протиправної бездіяльності.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правомірності бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача.

Поряд з цим, вирішуючи даний спір по суті, судом не надається правова оцінка наявності чи відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби за пунктом "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", та як за наслідками поданого позивачем рапорту не було прийнято рішення у передбачений законом спосіб уповноваженим на це командиром.

Інші доводи позивача, викладені в позовній заяві, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

При цьому суд звертає увагу, що ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява № 16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява №30850/11, пункт 43). Разом з тим, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява №18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява №20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява №22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, пункт 54).

Так, у пункті 54 рішення «Трофимчук проти України» (заява №4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача розглянути у належний спосіб рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби згідно з абз. 13 підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду у належний спосіб рапорту про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути у належний спосіб рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби згідно з абз. 13 підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 08 квітня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.