Справа № 560/2389/24
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2389/24
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023року №197;

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.07.2023року №176-РС;

- визнати протиправним та скасувати підпункт 7.2 пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2023року №207.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що, що визнаючи його таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення, відповідач порушив положення ч.2 ст.24 Закону №2232-XII та Порядку №260.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він не погоджується з доводами позивача, заперечує проти позовних вимог та в їх задоволенні просить відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що до військової частини від позивача надійшов рапорт від 29.10.2023 про його звільнення з військової служби.

Під час опрацювання вказаного рапорту встановлено, що позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не прибув з стаціонарного лікування. За вказаним фактом відповідачем було проведено службове розслідування, матеріали якого направлені до Державного бюро розслідувань для прийняття рішення про відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 №119 позивача призначено старшим навідником мінометного взводу роти вогневої підтримки батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з рапортом від 20 жовтня 2023 року, який зареєстрований в нетаємному діловодстві частини за вх. №121/2/181 17.01.2024 з проханням звільнити його з військової служби відповідно до п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю у його матері ОСОБА_2 другої групи інвалідності.

Під час опрацювання рапорту від 20 жовтня 2023 було встановлено, що ОСОБА_1 , 13 липня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не прибув з стаціонарного лікування, у зв`язку із чим було проведено службове розслідування.

Листом від 17.01.2024 відповідач повідомив позивача про необхідність повернення до військової частини, з метою реалізації його звільнення.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на момент прийняття спірного наказу), військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Частиною 3 статті 24 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі:

перебування на лікуванні;

захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу;

безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим;

настання інших випадків, визначених законодавством.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Згідно п. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, пунктом 144-4 Положення визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

З матеріалів справи встановлено, зокрема, з рапорту командира роти вогневої підтримки 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 14.07.2023, що о 11 год. 30 хв. 13 липня 2023 року встановлено факт неприбуття до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) з Кіровоградської обласної лікарні Кіровоградської обласної ради після проходження лікування матроса ОСОБА_1 , старшого навідника ІНФОРМАЦІЯ_1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування та матеріали якого направлені до Державного бюро розслідувань для прийняття рішення про відкриття кримінального провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

На підставі висновків, викладених у акті службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 №197 позивача знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, не прибуття з лікувального закладу з 13 липня 2023 року.

Також позивача відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 липня 2023 року №176-РС звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2023 №207 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 23 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України, військової служби у Збройних силах України, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Тобто, командуванням військової частини НОМЕР_1 військова служба позивачу не призупинялася. Позивач увільнений від займаної посади, виведений/зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, не прибуття із лікувального закладу з 13 липня 2023 року.

З огляду на наведене, оскаржувані накази прийнято відповідачем правомірно, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України, а відтак підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та рішень (наказів). Натомість, позивачем не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Я.В. Драновський