Справа № 480/4509/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2024 року Справа № 480/4509/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4509/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати незаконним та скасувати п. 2, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині оголошення ОСОБА_1 догани та позбавлення 90 % щомісячної премії за березень 2023 р.
Свої вимоги мотивує тим, що йому не були доведені графіки виконання робіт з обладнання інженерних загороджень та бойові розпорядження. Акт службового розслідування підтверджує той факт, що згадані бойові розпорядження не були йому доведені, а тому притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків, що не були доведені до відома виконавця, вочевидь є незаконним.
За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що його вина у вчиненні дисциплінарного правопорушення не доведена, а відтак оголошення йому догани є незаконним і таким, що порушує його права, в тому числі й на отримання ним премії.
Ухвалою від 17.05.2023р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
06.06.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою від 16.08.2023р. зобов`язано військову частину НОМЕР_2 у строк протягом двох днів з моменту отримання копії цієї ухвали надати до суду документи, що підтверджують надіслання (надання), поданих до суду 12.08.2023р. доказів, на адресу позивача.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.53-57), в якому у задоволенні просив відмовити, оскільки невиконання наказу позивачем підтверджується: трьома рапортами начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 03.03.2023р.; рапортом начальника штабу-першого заступника командира військової частиш НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 12.03.2023р.; поясненнями офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 17.03.2023р.; поясненнями начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 21.03.2023.
Тому, враховуючи пункт 4 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпеченні військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», ОСОБА_1 на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 25 було здійснено виплату саме 90% щомісячної премії.
25.08.2023р позивачем подано відповідь на відзив (а.с.61-62), в якій позовні вимоги просить задовольнити, оскільки, як вбачається з поданих суду документів, а саме із рапортів ст. лейтенанта ОСОБА_2 , бойові розпорядження видавалися в письмовому виді. Доказів ознайомлення позивача із витягами із бойових розпоряджень, а відповідно і доведення йому їх змісту, відповідачем не надано, що унеможливлює притягнення його до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, виплату йому премії у зменшеному розмірі.
07.09.2023р. представником військової частини подані заперечення на відповідь на відзив (а.с.71-72), в яких зазначає, що відповідно до Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-ХІV накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
З огляду на зазначене, вважає, що скасування п. 2, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 є неправомірним, тому у задоволенні позову просить відмовити.
Ухвалою від 19.09.2023р. судом постановлено ухвалу про витребування у Військової частини НОМЕР_1 доказів: належним чином засвідчену копію наказу "Про призначення службового розслідування" № 68 від 14.03.2023; належним чином засвідчену копію рішення, яким службове розслідування було продовжено; докази на підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 із бойовими розпорядженнями від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 № 20 та від 28.02.2023 № 46.
На підставі рішення Вищої Ради Правосуддя №935/0/15-23 від 28 вересня 2023 року "Про відрядження судді Сумського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 до Київського адміністративного суду для здійснення правосуддя", наказу голови Сумського окружного адміністративного суду №6-АГП від 05 жовтня 2023 року та рішення зборів суддів Сумського окружного адміністративного суду №6 від 13 жовтня 2023 року, на підставі розпорядження керівника апарату №142 від 16.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №480/4509/23.
Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду судді Осіповій О.О.
Враховуючи викладене, суд ухвалою від 18.10.2023р. прийняв адміністративну справу №480/4509/23 до свого провадження та продовжив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач проходить військову службу на посаді командира інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , має військове звання капітан.
Відповідно до акту службового розслідування від 24 березня 2023 року, проведеного заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , доведено, що начальником групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 було направлено два рапорти на командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 р.:
1) Згідно із бойовим розпорядженням від 20.01.2023 № 9 та від 29.01.2023 №20 інженерно-саперним взводом військової частини НОМЕР_1 під командуванням капітана ОСОБА_8 (позивача) не було виправлено недоліки у мінно-вибухових загородженнях під час прийому-передачі позицій між в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_4 у зоні відповідальності в/ч НОМЕР_4 , що призвело до не виконання графіку прийому-передачі мінно-вибухових загороджень;
2) Порушено усний наказ офіцера групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 стосовно направлення особового складу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 у район АДРЕСА_1 для виконання робіт зі встановлення мінно-вибухових загороджень згідно бойового розпорядження від 28.02.2023 № 46, що призвело до порушення плану мінування визначеної ділянки місцевості згідно з бойовим розпорядженням командувача ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 116/628 дск.
Пунктами 2 та 5 наказу командира військової частини від 24.03.2023р. №25 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» встановлено факт не виконання позивачем бойових розпоряджень від 20.01.2023 №9, від 29.01.2023р. №20 та від 28.02.2023р. через низьку виконавчу дисципліну та неналежне виконання своїх функціональних обов`язків, у зв`язку з чим йому оголошена догана та відповідно до пункту 4 та пункту 5 розділу ХVІ «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» наказу Міністра оборони України від 07.06.2018р. виплатити 90% щомісячної премії за березень 2023 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).
Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 86 цього ж Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно з вимогами пункту 4 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Аналізуючи оскаржуваний наказ відповідача від 24.03.2023 р. № 25 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не дотримана відповідачем, а права позивача грубо порушені з огляду на наступне.
Виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов`язково мають встановлюватись обставини щодо видання бойових розпоряджень, доведення їх до відома позивача та відмови останнього виконати такі розпорядження.
З матеріалів службового розслідування вбачається, що під час його проведення не було повною мірою дотримано положення частини 1 статті 86 Дисциплінарного статуту, а саме не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, оскільки такі обставини та відомості фактично під час розслідування не встановлювались.
Також не дотримано положень пункту 3 розділу II Порядку №608, відповідно до яких службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Зі змісту акту , вбачається, що мета і завдання службового розслідування належним чином не досягнуті, а процедура його проведення не дотримана.
Так, під час службового розслідування позивач у письмових поясненнях, на які містяться посилання у розділі 3 акту службового розслідування «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування», зазначив, що «він від офіцерів групи сил підтримки в/ч НОМЕР_1 не отримував графіків виконання робіт та бойових розпоряджень щодо обладнання інженерних загороджень» (а.с.44).
У відзиві представник відповідача як на доказ обізнаності ОСОБА_1 із бойовими розпорядженнями посилається на рапорти начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 03.03.2023р.; рапорт начальника штабу-першого заступника командира військової частині НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 12.03.2023р.; пояснення офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 17.03.2023р.; пояснення начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 21.03.2023р., які вказані як додатки до акту службового розслідування у пункті 6.
Водночас, у розділі 3 акту службового розслідування «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування» були вказані лише пояснення начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_2 та офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , з яких стало відомо, що при проведенні робіт з прийому-передачі позицій у зоні АДРЕСА_2 на ділянці розмежування між військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_4 були виявлені недоліки (пошкоджена лінія підриву руйнування ділянок дороги). Згідно з бойовими розпорядженнями командира НОМЕР_1 від 20.01.2023р. №9 та від 29.01.2023р. №20 усунення виявлених недоліків було покладено на командира ІСВ в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 . Ці бойові розпорядження були не виконані, що призвело до виникнення небезпеки для особового складу в/ч НОМЕР_4 .
При цьому, вказаними поясненнями не підтверджується саме факт ознайомлення позивача із бойовими розпорядженнями.
Згідно із поясненнями офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 17.03.2023р. (а.с.45, зворотній бік) та начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_2 (а.с.47, зворотній бік) «командир ОСОБА_10 з невідомих причин не надав особовий склад інженерно-саперного взводу, залучений у БР для виконання завдання».
Натомість, із акту службового розслідування не вбачається, що під час його проведення належним чином були з`ясовані та враховані причини невиконання позивачем бойових розпоряджень від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46, що свідчить про формальний підхід відповідача до проведення такого розслідування та про недоведеність факту вини ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного правопорушення та наявності відповідного причинного зв`язку між невиконанням ним бойових розпоряджень та не встановленням мінно-вибухових та невибухових загороджень у районі відповідальності 2 стрілецької роти 152 об ТрО.
Крім того, суд враховує, що пунктом 3 оскаржуваного наказу командира військові частини НОМЕР_1 від 24.03.2023р. №25 «Про результати службового розслідування» наказано «вважати, що факт не ознайомлення начальником служби сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_11 з бойовими розпорядженнями відповідних посадових осіб є особиста низька виконавча дисципліна та неналежне виконання своїх функціональних обов`язків».
Зокрема, в розділі 4 акту службового розслідування «Вина військовослужбовця» значиться, що «виходячи з матеріалів службового розслідування, командир інженерно-саперного взводу (ІСВ) військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_12 не виконав бойові розпорядження від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46 тому, що не був з ними ознайомлений, а також із графіком виконання робіт під підпис щодо виконання поставлених завдань. Офіцерами групи сил підтримки не було доведено вище згадані бойові розпорядження під підпис командирові ІСВ військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 » (а.с.9).
Отже, під час службового розслідування відповідач і сам фактично визнав факт не доведення офіцерами групи сил підтримки бойових розпоряджень позивачу, що унеможливило встановлення підпорядкованим йому особовим складом відповідного підрозділу загороджень у визначеній зоні.
З приводу посилання представника військової частини на можливість видання наказів в усній формі, суд вважає необхідним відмітити, що згідно з п.35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
В матеріалах справи містяться копії витягів із бойових розпоряджень від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46 (а.с.47-49) без підписів позивача, тому доводи представника відповідача, що накази були видані усно, суд вважає необґрунтованими, оскільки бойові розпорядження існували в письмовій формі.
Більш того, Статут внутрішньої служби ЗСУ надає право командиру (начальнику), старшого за службовим становищем, вибирати в якій формі: в письмовій чи усній віддати конкретний наказ військовослужбовцю, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку, та зобов`язує командира (начальника) сформулювати наказ чітко.
Отже, наслідки не ознайомлення військовослужбовця із наказами та ризики відсутності належних доказів такого ознайомлення у випадку обрання усної форми видання наказу повинен нести командир (начальник), який видає наказ наказ, а не особа, якої такий наказ стосується, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
У той же час, пояснення військовослужбовця офіцера РХБ захисту групи підтримки старшого лейтенанта в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_14 (а.с.84), в яких він зазначає, що він видавав наказ усно, датовані 09.10.2023р., тобто вже після завершення службового розслідування у березні 2023 року, тому такі пояснення не можуть бути належним доказом у справі.
Водночас у наданих під час проведення службового розслідування поясненнях (а.с.45, зворотній бік) ОСОБА_14 не повідомляв, що він віддав наказ саме в усній формі, що також свідчить про неповноту встановлених службовим розслідуванням обставин можливого порушення військової дисципліни.
Наведене дає підстави для висновку, що під час службового розслідування не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; дійсні причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.
Тобто, відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.
При цьому надані суду матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого правопорушення установлені повно і всебічно.
Зокрема, відсутні відомості, підкріплені доказами, про те, кому саме та в якій формі були видані бойові розпорядження, в якому місці та обстановці їх було віддано; чи було його доведено конкретно до відома позивача та чи відмовився він безпосередньо від виконання цих розпоряджень.
Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв саме позивач порушення дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.
Проаналізувавши матеріали справи, суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті встановлено не відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, адже оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості, а тому наявні ознаки протиправності спірного наказу в частині, що стосується позивача.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування п. 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині позбавлення позивача 90 % щомісячної премії за березень 2023р., суд зазначає, що на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 25 позивачу було здійснено виплату саме 90% щомісячної премії, а не «знято 90 % щорічної премії», як зазначається у позовній заяві.
Так, відповідно до пункту 4 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
Отже, виплата позивачу премії за березень 2023 року у зменшеному розмірі є прямим наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023р. №25.
Тому оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визнано судом протиправним, то безпідставним є також і зменшення позивачу премії.
Відповідно ця позовна вимога також є обґрунтованою і підлягає задоволенню як похідна від вимог про визнання пунктів 2 та 4 цього наказу протиправним та їх скасування.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати п. 2, 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 25 в частині встановлення факту не виконання бойових розпоряджень внаслідок низької виконавчої дисципліни та неналежного виконання своїх функціональних обов`язків, оголошення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) догани та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 90% щомісячної премії за березень 2023 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова