Справа № 120/462/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 р. Справа № 120/462/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2024 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Хрипка М.Ю., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1) та військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправною відмову відповідачів щодо звільнення позивача з військової служби на підставі поданого ним рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із загибеллю брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

- зобов`язання відповідачів прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач був призваний на військову службу під час загальної мобілізації та проходив військову службу у званні солдата у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач за командою подав до відповідача 1 рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до абз. 14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку із загибеллю рідного брата ОСОБА_2 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Разом з тим, як стало відомо позивачу зі змісту листа відповідача 2 від 11.12.2023, у задоволенні його рапорту відмовлено, оскільки неможливо зробити обґрунтований висновок про наявність у нього підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини. Позивач з наданою відмовою не погоджується та вважає її протиправною.

Ухвалою суду від 17.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 160-161 КАС України. При цьому позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання ухвали. Так, суд встановив, що прохальна частина позовної заяви не містить чіткого визначення способу судового захисту позивача: позивач просить визнати протиправною відмову одночасно двох військових частин та зобов`язати, знову ж таки, дві військові частини прийняти відповідне рішення про його звільнення з військової служби. Поряд з цим, як видно з матеріалів позовної заяви, позивач звертався з рапортом про звільнення з військової служби саме до військової частини НОМЕР_1 , де, як зазначає позивач, він проходить службу. Водночас поданий рапорт розглянуто військовою частиною НОМЕР_2 з наданням відповіді про те, що за поданими документами неможливо зробити висновок про наявність законних підстав для звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини. Тому суд дійшов висновку, що позивачу необхідно уточнити заявлені позовні вимоги до кожного з відповідачів.

07.02.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано нову редакцію позовної заяви, в якій позивач просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення позивача з військової служби у запас на підставі поданого ним рапорту від 10.11.2023 за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із загибеллю брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби у запас.

Таким чином, позивач усунув недоліки позовної заяви, на наявність яких було звернуто увагу ухвалою суду від 17.01.2024.

Ухвалою суду від 12.02.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому військова частина НОМЕР_2 позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач 2 зауважує, що оскільки позивач є неповнорідним братом ОСОБА_2 , який загинув в ході ведення бойових дій, наявні підстави для його звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Водночас позивачем на підтвердження підстав для звільнення були надані не оригінали документів, а їх не засвідчені копії, що у свою чергу унеможливлює прийняття командуванням військової частини НОМЕР_2 законного рішення про звільнення з військової служби.

Відповідач 2 вказує про те, що оскільки позивач має військове звання солдата, то прийняття рішення про звільнення його з військової служби належить до повноважень командира бригади, в якій він проходить військову службу. Разом з тим військова частина НОМЕР_1 не є бригадою та підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 . Тому рапорт ОСОБА_1 був переданий для розгляду та прийняття рішення саме командуванню військової частини НОМЕР_2 .

25.03.2024 до суд надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача звертає увагу на те, що Інструкцією № 170 не передбачено вимог щодо необхідності подання оригіналів документів разом із рапортом. Крім того, відповідачі не були позбавлені можливості запитати у позивача про наявність відповідних оригіналів документів.

За правилами ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи здійснюється, зокрема, шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 104, яке повернулося на адресу суду 22.02.2024, копію ухвали суду від 12.02.2024 вручено військовій частині НОМЕР_1 16.02.2024.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату постановлення рішення до суду не надходив відзив на позовну заяву.

Тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації та на час виникнення спірних правовідносин проходив військову службу у званні солдата у військовій частині НОМЕР_1 .

10.11.2023 позивач звернувся до командира взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

До рапорту позивач додав низку підтверджуючих документів, а саме: нотаріальну засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження шлюбного прізвища № 9 від 06.10.2023, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (засвідчена копія), довідка про склад сім`ї № 113 від 06.10.2023, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 06.10.2023 (нотаріально засвідчена копія), лікарське свідоцтво про смерть № 151 від 30.09.2023, довідку про факт загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_6 (ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") Десантно-штурмових військ ЗСУ ОСОБА_2 , повідомлення про смерть № 1/2765 від 02.10.2023, експертний висновок Інституту Української Мови від 12.10.2023.

Листом від 18.11.2023 за № 268 військова частина НОМЕР_1 направила командиру військової частини НОМЕР_2 документи на звільнення солдата ОСОБА_1 для прийняття рішення.

Листом від 11.12.2023 за № 7468 військова частина НОМЕР_2 повідомила, що для підтвердження наявності у ОСОБА_1 права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю брата необхідно разом з рапортом на звільнення надати оригінали або нотаріально завірені копії документів, що підтверджують факт загибелі. При цьому в листі зазначено, що з наданих документів неможливо зробити висновок про наявність законних підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини.

Позивач з отриманою відмовою не погоджується, а тому за захистом своїх прав вирішив звернутися до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і такий стан триває в Україні дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Разом з тим підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у період воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Тобто для звільнення позивача з військової служби необхідною умовою є підтвердження факту загибелі (повнорідного, неповнорідного) брата під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Судом встановлено, що відповідач 2 не заперечує право ОСОБА_1 на звільнення у зв`язку з наявністю вищезазначеної обставини, разом з тим, що для звільнення з військової служби за сімейними обставинами військовослужбовець повинен звернутися із рапортом та надати оригінали документів, а не їх не засвідченні копії.

Оцінюючи вказані доводи відповідача суд враховує, що згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення № 1153/2008 в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

За нормами п. 2 Положення № 1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пп. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Пунктом 234 Положення № 1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170), яка визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

Підпунктом 1 пункту 1.5 Інструкції № 170 визначено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях (далі військові частини), оформляються:

1) Подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі План переміщення на посади) (додаток 16): на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу щодо: призначення на посади; переміщення; звільнення з військової служби; залишення на військовій службі понад граничний вік; прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад у разі обрання їх на виборні посади, на яких вони працюватимуть на постійній основі, із залишенням на військовій службі; направлення до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, розвідувальних органів та державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України (далі інших військових формувань) для дальшого проходження військової служби з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України; на військовослужбовців військової служби за контрактом щодо: направлення у складі військових підрозділів для участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки як національний контингент, як національний персонал, що не входить до складу національного контингенту, до багатонаціональних органів військового управління, до закордонних дипломатичних установ України й інших міжнародних організацій; відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.

Пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 серед іншого регламентовано, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Водночас такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Суд зазначає, що з буквального змісту абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 вбачається, що умовою звільнення з військової служби через сімейні обставини є наявність оригіналів підтверджуючих документів. Термін наявність не свідчить про необхідність приєднання таких оригіналів безпосередньо до звернення військовослужбовця з проханням про звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції № 170).

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом г пунктів 1,2 ч. 4, підпунктом ґ п. 2 ч. 5, підпунктом г п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відтак розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Відтак, розглядаючи рапорт позивача про звільнення зі служби, відповідач не був позбавлений можливості пред`явити позивачу вимогу щодо надання оригіналів документів, необхідних для вирішення питання щодо його звільнення з військової служби, чого у спірних правовідносинах зроблено не було.

Відповідно до п. 14. Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Пункт 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 передбачає, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Водночас подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. У разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, такий подається непрямому старшому командиру із поясненням причин подачі, включно до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

З матеріалів справи видно, що після надходження до військової частини НОМЕР_1 рапорту позивача, остання підготувала відповідне подання, у якому дійшла висновку про доцільність звільнення позивача з військової служби та направила його до військової частини НОМЕР_2 , в якому клопотала про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак листом від 11.12.2023 командир військової частини НОМЕР_2 повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про неможливість зробити висновок про наявність у позивача законних підставі для звільнення з військової служби.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто праву військовослужбовця на реалізацію свого права, зазначеного у рапорті, як і праву на інформацію кореспондує обов`язок відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вищенаведених правових норм слідує, що наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Поряд з цим суд зауважує, що позивач оскаржує відмову військової частини НОМЕР_2 , оформлену листом від 11.12.2023 за № 7468, щодо звільнення його з військової служби у запас на підставі рапорту від 09.11.2023 за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із загибеллю брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Водночас зміст вказаного листа не містить доводів щодо надання оцінки обставинам, викладеним позивачем в рапорті, а також підставам звільнення з військової служби, а тому не є свідченням прийняття відповідно до чинного законодавства рішення за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця, оскільки питання звільнення позивача з військової служби по суті відповідачем 2 не розглядалось.

Отже, на думку суду, відповідачем 2 не зроблено висновків про відсутність у позивача права на звільнення з військової служби у зв`язку із загибеллю брата, а лише здійснено перевірку документів та дотримання порядку їх подання, за результатами чого листом від 11.12.2023 за № 7468 повідомлено про те, що солдату ОСОБА_1 разом з рапортом на звільнення необхідно подати оригінали або нотаріально завірені копії документів, які підтверджують факт загибелі брата.

Водночас вказаний лист адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , яка готувала подання до військової частини НОМЕР_2 та в якому дійшла до висновку про доцільність звільнення позивача з військової служби.

Доказів того, що позивача повідомляли про необхідність надати оригінали документів матеріали справи не містять.

Відтак до розгляду військовою частиною НОМЕР_2 питання про звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", суд позбавлений можливості вирішити ініційований позивачем спір, адже лише після прийняття рішення уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби по суті, суд може надати оцінку його відповідності вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про неможливість задоволення позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби у запас, оскільки відповідне рішення не може бути прийнято без дослідження військовою частиною оригіналів документів.

Разом з тим суд зауважує, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Так, позивач вказує про те, що військова частина НОМЕР_1 підпорядковується військовій частині НОМЕР_2 . Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач 2 також вказує про те, що рішення про звільнення з військової служби позивача належить до повноважень командира бригади, в якій він проходить військову службу. Відповідач 2 зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не є бригадою та підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 , тому вимоги заявлені до військової частини НОМЕР_1 є неправомірними і задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, для належного захисту порушених прав позивача, необхідно зобов`язати саме військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути питання за наслідками подання рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Водночас під час повторного розгляду рапорту позивача, з метою прийняття рішення по суті, відповідач 2 вправі та може витребувати у оригінали необхідних документів, які є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, визнавши протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо належного розгляду рапорту позивача від 10.11.2023 про звільнення з військової служби позивача за сімейними обставинами на підставі абз. 14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із загибеллю брата) та зобов`язавши військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути зазначений рапорт з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивача належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 605,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 , бездіяльність якої визнано протиправною.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10.11.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із загибеллю брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10.11.2023 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із загибеллю брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану).

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Хрипко Максим Юрійович (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 );

4) військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ).

Повне рішення суду складено 08.04.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович