Справа № 140/2929/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відводі судді

08 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2929/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву відповідача про відвід головуючому судді Волдінеру Ф.А., в адміністративній справі №140/2929/24 за позовом ОСОБА_1 до начальника юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Гережун Наталії Дмитрівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про встановлення факту мобінгу, визнання незаконно проведеного оцінювання та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Гережун Наталії Дмитрівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, відповідно до якого та з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

1) встановити факт мобінгу на державній службі у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Волинській області з боку начальника юридичного відділу Гережун Н.Д. до головного спеціаліста юридичного відділу ОСОБА_1 ;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області № 218-ОС від 05.12.202023 "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2023 році" в частині затвердження - висновків щодо оцінювання державних службовців (головних спеціалістів) юридичного відділу начальником юридичного відділу - Гережун Наталією Дмитрівною , оскільки це складова мобінгу.

Ухвалою від 01.04.2024 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про встановлення факту мобінгу на державній службі у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Волинській області з боку начальника юридичного відділу Гережун Н.Д. до головного спеціаліста юридичного відділу ОСОБА_1 .

Ухвалою від 01.04.2024 (із врахуванням ухвали про внесення виправлень у судове рішення від 03.04.2024) відкрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області № 218-ОС від 05.12.202023 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2023 році» в частині затвердження - висновків щодо оцінювання державних службовців (головних спеціалістів) юридичного відділу начальником юридичного відділу - Гережун Наталією Дмитрівною».

Ухвалою від 03.04.2024 в задоволенні заяви позивачки про забезпечення доказів відмовлено.

08.04.2024 шляхом формування в системі «Електронний суд» позивачем подано заяву про відвід судді, яка вмотивована тим, що висновки судді Волдінера Ф.А. у двох різних ухвалах по даній судовій справі (ухвала про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та ухвала про відкриття провадження у справі), стосовно того, чи поширюється юрисдикція адміністративних судів на предмет спору у даній справі ідуть врозріз один одному, суперечливі, що вказує, що суддя Волдінер Ф.А. за наявності таких обставин, що мають місце, викликає до себе, як до судді ВОАС, сумнів у неупередженості або об`єктивності та прямої чи опосередкованості заінтересованості в результаті розгляду справи.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 (суддя Волдінер Ф.А.) відвід судді Волдінеру Ф.А. в адміністративній справі №140/2929/24 визнано необґрунтованим та відповідно до статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано заяву про відвід для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 для розгляду заяви про відвід судді Волдінера Ф.А. адміністративну справу № 140/2929/24 передано на розгляд судді Дмитруку В.В.

Перевіривши доводи та аргументи заяви позивача про відвід судді, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якою регламентовано, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

В свою чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу на висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11.10.2006, відповідно до яких зазначено, що суддя також не може брати участі у розгляді адміністративної справи і за наявності інших обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості, однак конкретного і вичерпного переліку цих підстав не передбачено. Тобто, із змісту закону вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, для того, що б ці обставини можливо було покласти в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Згідно з ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд звертає увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість.

Таким чином, виходячи з аналізу викладених вище обставин, суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

При цьому, ч.4 ст.36 КАС України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст.37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що головною метою відводу/самовідводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи; запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 у рішенні Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії» викладено правовий висновок відповідно до якого суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2009 у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Згідно Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.

З аналізу практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), вбачається, що останнім визначено концептуальні підходи до тлумачення статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

На думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлено наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказано, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Суд звертає увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість чи порушення принципу безсторонності.

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Так, в якості підстав, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду справи, позивач зазначає про те, що висновки судді Волдінера Ф.А. у двох різних ухвалах по даній судовій справі, стосовно того, чи поширюється юрисдикція адміністративних судів на предмет спору по судовій справі № 140/2929/2024 ідуть врозріз один одному, суперечливі, що вказує, що суддя Волдінер Ф.А. за наявності таких обставин, що мають місце, викликає до себе, як до судді ВОАС сумнів у неупередженості або об`єктивності та прямої чи опосередкованості заінтересованості в результаті розгляду справи.

З аналізу поданої позивачкою заяви про відвід судді від розгляду справи вбачається, що остання в обґрунтування такої заяви зазначає основною підставою в цілому для відводу, не погодження з процесуальними діями, вчиненими суддею під час підготовки до розгляду даної адміністративної справи.

Водночас згідно з положеннями частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність обставин, передбачених статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності головуючого судді у справі.

Суд зауважує, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності такого судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 в адміністративній справі №800/592/17, від 01.10.2018 в адміністративній справі №9901/673/18 та від 04.10.2018.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви заявника та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 36, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивачки про відвід головуючому судді Волдінеру Ф.А., в адміністративній справі №140/2929/24 за позовом ОСОБА_1 до начальника юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Гережун Наталії Дмитрівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про встановлення факту мобінгу, визнання незаконно проведеного оцінювання та скасування наказу, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення щодо даної ухвали може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду за результатами розгляду справи по суті.

Суддя В.В.Дмитрук