Справа № 380/2236/24
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 рокусправа № 380/2236/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо відмови у рапорті про звільнення з військової служби під час мобілізації ОСОБА_2 з підстав, визначених абз. 3 та 11 пп. г) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_2 з військової служби на підставі абз. З та 11 пп. г) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», шляхом прийняття відповідного наказу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.12.2023 ОСОБА_2 було подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) рапорт про звільнення з військової служби з підстав передбачених підпунктом «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У вказаному рапорті ОСОБА_2 зазначив, що 08.05.2021 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, У шлюбі 12.07.2023 в ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 . ОСОБА_4 на даний час перебуває в стані, який спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від третіх осіб. В свою чергу психічні розлади перешкоджають виконанню ОСОБА_4 батьківського обов`язку. ОСОБА_4 фактично позбавлена можливості вести нормальне життя у зв`язку з наявністю психологічних розладів, що виникли на фоні післяпологової депресії. Вказане підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 606 від 10.11.2023, згідно якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає з нашим малолітнім сином ОСОБА_5 , через високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби спричиняє нездатність до самообслуговування та залежність від третіх осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Вказує, що інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_4 , та. виховувати і доглядати за малолітнім сином ОСОБА_2 - ОСОБА_5 немає. Стверджує, що вказані обставини підтверджують наявність підстав для звільнення ОСОБА_2 з військової служби у період воєнного стану з зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за своєю дружиною ОСОБА_4 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатна до самообслуговування та залежить від третіх осіб, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, та у зв`язку з необхідністю самостійного виховання дитини, ОСОБА_5 , якому немає 18 років. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами розгляду рапорту ОСОБА_2 листом № 08/183-24 від 04.01.2024 повідомив, що останньому відмовлено у задоволені рапорту щодо звільнення з військової служби. Вказівка ІНФОРМАЦІЯ_1 у листі № 08/183-24 від 04.01.2024 на те, що наданим ОСОБА_2 висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 606 від 10.11.2023 не визначено як потребу у постійному догляді є безпідставною, оскільки останній фактично не міг би бути виданий комунальним некомерційним підприємством «Жовківська лікарня» за відсутності потреби постійного догляду. Просив позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначає, що в позовній заяві не конкретно та некоректно сформовано позовну вимогу щодо визнання відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_5 ) у задоволенні рапорту від 27.06.2023 №44/44988/23-Вн незаконною. Зазначене не узгоджується із способом захисту порушеного права позивача по справі та не доводить протиправність відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_5 ) у задоволенні рапорту викладеної у листі від 29.07.2023 №12/52798/23-Вн. Повідомленням про розгляд рапорту щодо звільнення від 04.01.2024 №08/183/24-Вих ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_5 ) було надано відповідь, та за результатами розгляду відмовлено щодо звільнення з військової служби за вищезазначеними підставами. Зі змісту висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських прав від 10.11.2023 №606, який виданий комунальним некомерційним підприємством «Жовківська лікарня» Жовківської міської ради не встановлено потребу у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_6 , 2002 р.н. Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, здійснюється в порядку, визначеному Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317), а хворим, що не досягли повноліття, - Положенням про лікарсько-консультативну комісію, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 (далі - Положення № 917). Абзацом 2 підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають зокрема потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, групу інвалідності. Абзацом 5 підпункту 1 пункту 7 Положення № 917 передбачено, що лікарсько- консультативні комісії (далі - ЛКК) визначають зокрема потребу дитини з інвалідністю у постійному сторонньому догляді. Військова частина НОМЕР_5 стверджує, що необхідність постійного догляду за повнолітньою особою підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК. Таким чином, документом, який для цілей абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може свідчити про необхідність здійснення постійного догляду за повнолітньою особою може бути зокрема виписка з акту огляду МСЕК, у якій має бути зазначено відомості про необхідність здійснення постійного догляду. З огляду на вищезазначене, з доданих до рапорту документів не вбачається, що ОСОБА_7 - дружина ОСОБА_8 потребує постійного догляду. Щодо самостійного виховання дитини віком до 18 років зазначає, що позивачем не надано до рапорту документів, які б свідчили про встановлення певного юридичного факту (свідоцтва про смерть) чи рішення суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), які підтверджують те, що права та обов`язки у даному випадку батька щодо дитини є припиненими і свідчать про те, що позивач здійснює самостійне виховання дитини віком до 18 років. Вважає, що військова частина НОМЕР_5 діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії є необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 31 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін відмовлено.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі - Наказ) від 11 березня 2022 року №77-ОС зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до списків особового складу загону та на всі види забезпечення та виключено зі складу оперативного резерву 1 черги НОМЕР_6 прикордонного загону старшого солдата запасу ОСОБА_2 , який прибув з оперативного військового резерву 1 черги з ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 , з 11 березня 2022 року. Призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги 2 групи станкових протитанкових гранатометів відділення станкових гранатометів НОМЕР_7 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування.

Наказом начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 березня 2024 року №373-ОС старшого солдата ОСОБА_2 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водієм (санітарним інструктором) першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ), звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) цього ж підрозділу, згідно із підпунктом 5 (на рівну посаду для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю) пункту 93 Положення.

ОСОБА_2 5.12.2023 подав рапорт про звільнення з військової служби за підставами передбаченими підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико - соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) - за дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

До рапорту позивач долучив відповідні документи: копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ; копія військового квитка ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 серіїї- НОМЕР_9 ; копія висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №606 від 10.11.2023; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 ; копія паспорта громадянина України ОСОБА_9 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_9 ; копія довідки Деревнянського закладу загальної середньої освіти від 17.11.2023 №1-22/30; копія паспорта громадянина України ОСОБА_10 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_10 ; копія довідки Деревнянського закладу загальної середньої освіти від 17.11.2023 №1-22-31; копія свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_11 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_12 .

Повідомленням про розгляд рапорту щодо звільнення від 04.01.2024 №08/183/24-вих ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_5 ) було надано відповідь, та за результатами розгляду відмовлено щодо звільнення з військової служби за вищезазначеними підставами.

Не погодившись із відмовою відповідача про звільнення позивача з військової служби, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи вказаний спір суд керується наступним.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Загальновідомим є факт введення воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні (продовженого указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, №451/23 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною шостою статті 2 цього Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).

Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_2 було призвано у Збройні Сили України по мобілізації, де він у військовій частині НОМЕР_2 проходить військову службу по теперішній час.

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону № 2232-XII.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах: […]

г) виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Суд встановив такі істотні фактичні обставини цієї справи:

1) ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

2) 08.05.2021 позивач з ОСОБА_3 уклав шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії НОМЕР_8 .

3) У шлюбі 12.07.2023 в ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

4) 05.12.2023 ОСОБА_2 подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) рапорт про звільнення з військової служби з підстав передбачених абзацами 3 та 11 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

4.01.2024 року за результатами розгляду вказаного рапорта листом № 08/183-24 від 04.01.2024 повідомив, що останньому відмовлено у задоволені рапорту щодо звільнення з військової служби.

Щодо вказаних доводів позивача суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 288 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, у разі прийняття рішення про звільнення, військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. У разі звільнення через сімейні обставини або інші поважні причини, надання підтверджуючих документів є обов`язковим.

Суд наголошує, що рапорт позивача від 5.12.2023 містить підстави для звільнення: абзаци 3 та 11 підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.

В той же час абзац третій підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII встановлює, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Абзац 11 в підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII відсутній.

В той же час підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII встановлює, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність.

Суд зазначає, що предметом спірних правовідносин є відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) в задоволенні рапорту щодо звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту від 5 грудня 2023 року за сімейними обставинами та допустимість рішення ЛКК №606 від 10.11.2023 для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_4 .

Відповідач не задовольнив рапорт ОСОБА_2 , оскільки, як зазначено у відзиві на позовну заяву, вважає, що висновок ЛКК не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення такого догляду над особою, віком понад 18 років. Відповідач зазначив, що зі змісту висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських прав від 10.11.2023 №606, який виданий комунальним некомерційним підприємством «Жовківська лікарня» Жовківської міської ради не встановлено потребу у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_6 , 2002 р.н. Також відповідач вказав, що позивачем не надано до рапорту документів, які б свідчили про встановлення певного юридичного факту (свідоцтва про смерть) чи рішення суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), які підтверджують те, що права та обов`язки у даному випадку батька щодо дитини є припиненими і свідчать про те, що позивач здійснює самостійне виховання дитини віком до 18 років.

Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 (далі Положення), визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року №189, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 року за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за особами, які є старшими 18 років, повинен бути підтверджений відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

У вказаному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_4 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, подане позивачем разом з рапортом про звільнення рішення лікарсько-консультативної комісії №606 від 10.11.2023, видане комунальним некомерційним підприємством Жовківської міської ради «Жовківська лікарня», не є належним підтверджуючим документом для звільнення ОСОБА_2 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, призваного на військову службу по мобілізації.

Таким чином, на час розгляду вказаної справи в суді та за наявних у матеріалах справи доказів, відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_4 .

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за ОСОБА_4 не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його не звільнення зі служби.

Що стосується такої підстави, зазначеної в рапорті від 5.12.2023, як виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється статтею 157 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, визначає, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що батька можна визнати, що виховує дитину без матері, тільки за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини, зокрема, позбавлення матері батьківських прав, визнання безвісно відсутньою чи померлою.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач не надав до рапорту документів, які б свідчили про встановлення певного юридичного факту (свідоцтва про смерть) чи рішення суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), які підтверджують те, що права та обов`язки у вказаному випадку батька щодо дитини є припиненими і свідчать про те, що позивач здійснює самостійне виховання дитини віком до 18 років.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович