Справа № 320/4183/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4183/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА», Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у місті Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА» до Головного управління ДПС у місті Києві, Головного управління ДПС у Закарпатській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування актів перевірки

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАБАКО ДІМ» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, Головного управління ДПС у Закарпатській області, Державної податкової служби України, в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати: акт Головного управління ДПС у м. Києві від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464; акт Головного управління ДПС у Закарпатській області від 22.01.2024 №689/07-16/09/43873464.

Разом з позовною заявою, ТОВ «ТАБАКО ДІМ» була подана заява про забезпечення адміністративного позову, відповідно до якої позивач просив суд:

- забезпечити позов шляхом заборони Державній податковій службі України, вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень, які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ТАБАКО ДІМ» на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) (реєстраційний №00013 від 07 червня 2021 року) на підставі Акту від 22.01.2024 №689/07- 16/09/43873464 та Акту від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що за результатами фактичних перевірок ГУ ДПС у місті Києві, ГУ ДПС у Закарпатській області складено акти перевірок від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 та від 22.01.2024 №689/07-16/09/43873464, за висновками яких ТОВ «ТАБАКО ДІМ» здійснено етап технологічного циклу з виготовлення тютюнової суміші за адресою орендованих приміщень у м. Ужгород, вул. Миколи Огарьова, буд.6/8, що прирівнюється до змін відомостей про місце провадження діяльності, які зазначені у ліцензії на виробництво тютюнових виробів Товариства, і про які не було повідомлено видавника ліцензії. Водночас, статтею 3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР встановлено, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, акта про встановлення факту порушення строків звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії. В даному випадку, рішення оформлені у формі вищевказаних Актів фактичних перевірок, є самостійною підставою, передбаченою статтею 3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР для винесення відповідачем-3 розпорядження про анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) №00013 (термін дії з 07.06.2021 до 07.06.2026). При цьому, здійснення ТОВ «ТАБАКО ДІМ» господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності підприємства.

Позивач зазначає, що анулювання ліцензії ТОВ «ТАБАКО ДІМ» призведе до повного зупинення господарської діяльності та матиме невідворотні наслідки, насамперед, у вигляді втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати працівникам із можливим їх подальшим звільненням, простою обладнання, яке потребує постійного обслуговування, неможливості відновити господарську діяльність, у зв`язку з понесеними збитками. Підприємство є сумлінним платником податків та щомісячно сплачує податки та збори.

Наведені обставини, на думку ТОВ «ТАБАКО ДІМ», свідчать про те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання судового рішення та поновлення порушених прав ТОВ «ТАБАКО ДІМ» стане неможливим.

Крім того, позивач зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову про які просить заявник для захисту свого законного інтересу, ніяким чином не призведе до негативних наслідків, будь-яких майнових чи матеріальних втрат для відповідачів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Державній податковій службі України, вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень, які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ТАБАКО ДІМ» на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) (реєстраційний №00013 від 07 червня 2021 року) на підставі Акту від 22.01.2024 №689/07-16/09/43873464 та Акту від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАБАКО ДІМ» подало апеляційну скаргу, в якій просить доповнити мотивувальну частину ухвали Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 із урахуванням обставин, наведених в апеляційній скарзі, а саме - щодо ознак протиправності Актів №689/07-16/09/43873464 та №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464.

Крім того, не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції Державна податкова служба України та Головне управління ДПС у місті Києві подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду про забезпечення позову від 30.01.2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ТАБАКО ДІМ» про забезпечення позову.

В апеляційних скаргах Державна податкова служба України та Головне управління ДПС у місті Києві посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Свої вимоги Державна податкова служба України та Головне управління ДПС у місті Києві обґрунтовують тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з доводів наведених в позовній заяві, при цьому фактично вирішивши спір по суті, однак, не може бути вжито таких заходів забезпечення позову, які б фактично задовольняли позовні вимоги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року та від 26 лютого 2024 року відкрито апеляційні провадження у справі, та витребувано матеріали справи № 320/4183/24 з Київського окружного адміністративного суду.

Витребувана справа № 320/4183/24 надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду 21 березня 2024 року (передана судді 22 березня 2024 року).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2024 року призначено справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБАКО ДІМ" до Головного управління ДПС у місті Києві, Головного управління ДПС у Закарпатській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування актів перевірки до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на "02" квітня 2024 року о 12:00 год.

02 квітня 2024 року в судовому засіданні під час розгляду справи в Шостому апеляційному адміністративному суді представник позивача повідомив про зміну назви ТОВ "ТАБАКО ДІМ" на ТОВ «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА» та надав відповідні докази.

Протокольною ухвалою від 02 квітня 2024 року замінено назву ТОВ "ТАБАКО ДІМ" на ТОВ «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА».

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 січня 2024 року Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку ТОВ «ТАБАКО ДІМ», за результатом якої складено Акт перевірки №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464, за висновками якої встановлено відсутність повного технологічного циклу виробництва тютюнових виробів за адресою м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6, включаючи виготовлення тютюнової суміші.

Крім того, 22 січня 2024 року Головним управлінням ДПС у Закарпатській області проведено фактичну перевірку ТОВ «ТАБАКО ДІМ», за результатом якої складено Акт перевірки №689/07-16/09/43873464 за висновками якої встановлено порушення: вимог статті 8 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР, а саме не здійснено переатестацію повного технологічного циклу виробництва в період дії ліцензії, за адресою місця проживання: м. Ужгород, вул. Миколи Огарьова, буд.6/8; вимоги статті 3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР, в частині провадження діяльності з виготовлення тютюнової суміші, що є частиною, та забезпечує повний технологічний цикл виробництва тютюнових виробів, за адресою місця проживання: м. Ужгород, вул. Миколи Огарьова, буд.6/8, яке не зазначено в ліцензії на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) за реєстраційним №00013, терміном дії з 07.06.2021 до 07.06.2026; вимоги статті 3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР в частині не подання заяв щодо внесення змін до ліцензії на виробництво тютюнових виробів за адресою здійснення місця проживання: м. Ужгород, вул. Миколи Огарьова, буд.6/8.

Не погоджуючись із висновками вищевказаних Актів фактичних перевірок, вважаючи їх такими, що прийняті поза межами повноважень контролюючого органу, ТОВ «ТАБАКО ДІМ» звернулося до суду першої інстанції із позовом, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати акт Головного управління ДПС у м. Києві від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 та акт Головного управління ДПС у Закарпатській області від 22.01.2024 №689/07-16/09/43873464.

Разом з позовом ТОВ «ТАБАКО ДІМ» подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Державній податковій службі України, вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень, які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ТАБАКО ДІМ» на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) (реєстраційний №00013 від 07 червня 2021 року) на підставі Акту від 22.01.2024 №689/07- 16/09/43873464 та Акту від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено. Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини, є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним заявником шляхом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Отже, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Перевіряючи обґрунтованість висновку суду про наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, колегія судів враховує, що за правилами ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній податковій службі України, вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень, які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ТАБАКО ДІМ» на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) (реєстраційний №00013 від 07 червня 2021 року) на підставі Акту від 22.01.2024 №689/07- 16/09/43873464 та Акту від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ТАБАКО ДІМ» має ліцензію на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті), реєстраційний № 00013, дата реєстрації 07.06.2021, термін дії до 07.06.2026.

Позивачем до заяви про забезпечення позову надано контракт від 26.09.2023 року укладений між RONIS EOOD (Болгарія) як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАБАКО ДІМ» як покупцем про здійснення доставки обладнання для обробки тютюну (паровий тунель).

Також, до заяви про забезпечення позову було надано контракт, укладений між ТОВ «ТАБАКО ДІМ», як покупцем та KT INTERNATIONA SA, як продавцем на отримання тютюнової жилки на підставі контракту від 11.04.2022 (згідно Додатку від 11.04.2023 до цього контракту його дію пролонговано до 11.04.2024); договір на покупку-продажу табаку укладений з NORD ТАВАК від 20 червня 2022 року, договір купівлі-продажу №35 від 17 травня 2023 року з NEMUNO BANGA LTD (Болгарія) на придбання фільтрувальних стрижнів для виготовлення сигарет, договір купівлі-продажу №24-1/23 від 3 квітня 2023 року з NEMUNO BANGA (Республіка Літви) на придбання фільтрувальних стрижнів для виготовлення сигарет, контракт №220701 від 01.07.2022 з SYMETAL ALUMINIUM FOIL INDUSTRY SINGLE MEMBER S.А. (Греція) на отримання алюмінієвої фольги.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжними інструкціями від 03.04.2023 №284, 12.04.2023 №13, від 14.04.2023 № 16, від 20.04.2023 №23, 03.05.2023 №30, від 08.05.2023 №40, від 12.05.2023 №45, від 16.05.2023 №51, від 19.05.2023 №57, від 19.05.2023 №58, від 22.05.2023 №61, від 24.05.2023 №64, від 25.05.2023 №65, від 10.06.2023 №80, від13.06.2023 №86, від 15.06.2023 №90, від 06.07.2023 №102, від 10.07.2023 №111, від 12.07.2023 №114, від 13.07.2023 №116, від 14.07.2023 №118, від 17.07.2023 №124, від 21.07.2023 №126, від 26.07.2023 №130, від 26.07.2023 №131, від 31.07.2023 №140, від 06.09.2023 №173, від 06.09.2023 №174, від 08.09.2023 №184, від 11.09.2023 №185, від 05.10.2023 №209, від 13.10.2023 №217, від 25.10.2023 №229, від 13.11.2023 №244, від 28.11.2023 №259, від 08.12.2023 №272, від 14.12.2023 №279, від 14.12.2023 №281, від 18.12.2023 №284, від 21.12.2023 №292, від 25.12.2023 №304, від 27.12.2023 №309, від 28.12.2023 №312, від 29.12.2023 №314, від 03.01.2024 №1, від 18.01.2024 №16, від 13.11.2023 №10, від 10.11.2023 №8, від 10.11.2023 №9, від 06.11.2023 №4 підтверджується сплата підприємством до Державного бюджету платежів при розмитненні товару.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАБАКО ДІМ» як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Тобако Трейдінг» укладено договір поставки тютюнових виробів.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон України №481/95-ВР) ліцензії на виробництво тютюнових виробів видаються лише суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які на момент подання заяви про видачу ліцензії є власниками або на інших не заборонених законодавством підставах володіють та/або користуються приміщеннями та обладнанням, що забезпечують повний технологічний цикл виробництва тютюнових виробів, включаючи виготовлення тютюнової суміші, сигаретні цехи, за умови, що використання для виробництва таких приміщень та обладнання здійснює тільки один суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Ліцензії на право виробництва пального видаються, анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Розпорядження про анулювання ліцензії приймається, зокрема, на шістнадцятий робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акта, що є підставою для анулювання ліцензії.

Таким чином, встановлення в Актах обставини порушення вимог статті 3 Закону України №481/95-ВР є правовою підставою для прийняття контролюючим органом розпорядження про анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті).

Згідно ст. 1 Закону № 481/95-ВР анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії. Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ТАБАКО ДІМ» має діючі зобов`язання перед своїм покупцем на постійну поставку виготовлених тютюнових виробів за договором із Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Тобако Трейдінг».

Також, ТОВ ««ТАБАКО ДІМ»» має контракти за якими сплачено грошові кошти, зокрема, контракт з постачальником від 11.04.2023 року з KT INTERNATIONA SA, договір купівлі-продажу табаку укладений з NORD ТАВАК від 20 червня 2022 року, договір купівлі-продажу №35 від 17 травня 2023 року з NEMUNO BANGA LTD (Болгарія), договір купівлі-продажу №24-1/23 від 3 квітня 2023 року з NEMUNO BANGA (Республіка Літви), контракт №220701 від 01.07.2022 з SYMETAL ALUMINIUM FOIL INDUSTRY SINGLE MEMBER S.А. (Греція).

При подальшому постачанні вищевказаної сировини, ТОВ «ТАБАКО ДІМ» без діючої ліцензії не зможе його розмитнити. Для його розмитнення необхідна діюча ліцензія на виробництво тютюнових виробів.

Отже, діяльність позивача по ввезенню закуповуваного товару (імпорту) буде повністю зупинена з дня прийняття розпорядження про анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів, що в свою чергу спричинить негативні та невідворотні наслідки порушення позивачем договірних зобов`язань, у вигляді накладення контрагентом штрафних санкцій, і простій транспортних засобів на митному кордоні та можливе розірвання контракту через невиконання позивачем договірних умов.

Крім того, при розмитненні імпортованого товару позивач сплачує значну суму ПДВ та митного збору до державного бюджету, які не будуть сплачені у разі зупинення імпорту через анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів.

Таким чином, анулювання ліцензії ТОВ «ТАБАКО ДІМ» (нова назва - ТОВ «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА») призведе до повного зупинення господарської діяльності та матиме невідворотні наслідки, насамперед, у вигляді втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати працівникам із можливим їх подальшим звільненням, простою обладнання, яке потребує постійного обслуговування, неможливості відновити господарську діяльність, у зв`язку з понесеними збитками, втратою зв`язків як з постачальниками сировини так і з покупцями готової продукції.

В свою чергу, слід зазначити, що в даному випадку необхідне забезпечення балансу інтересів, захист бізнесу і підтримка економіки держави.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є : « 12.00. Виробництво тютюнових виробів».

Вказане вище свідчить про те, що можливість здійснення ТОВ «ТАБАКО ДІМ» (нова назва - ТОВ «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА») господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності підприємства.

Водночас, слід зазначити, що вирішуючи заяву про забезпечення позову, необхідно пересвідчитись, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь -який дозволений законом спосіб.

Отже, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може бути наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків щодо позивача, для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, заходи забезпечення позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Доводи апеляційних скарг висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА», Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року - без змін.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСЦЕВА ВИРОБНИЧА ГРУПА», Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено «08» квітня 2024 року.