Справа № 480/12187/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач; ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (далі - відповідач), в якій просив:
- визнати протиправною відмову Департаментa забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 паспорта вивіски магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12 ;
- стягнути з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради судовий збір в розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8400,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради із заявою про погодження паспорту вивіски магазину "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ". Разом із заявою було подано необхідні документи. За результатами розгляду заяви позивача Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 12.10.2023 № Н-2315/06.01-21 було відмовлено у погодженні паспорту вивіски магазину "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ" у зв`язку з відсутністю серед поданих документів копії свідоцтва про надання правової охорони в Україні товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам. При цьому, відповідач зазначив, що за відсутності свідоцтва інформація на вивісці з урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" має бути розміщена державною мовою.
На переконання представника позивача, вказана відмова є протиправною, оскільки відповідачем не було враховано положення п. 1. ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», яка передбачає, що права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки.
Відтак, враховуючи підтверджений факт подання до уповноваженого органу заявки на реєстрацію знака на товари та послуги «ANDI» за № m202313141, зважаючи на те, що відповідні пояснення та документи, що засвідчують право на використання торговельної марки були надані на розгляд відповідача, відповідач не мав правових підстав для відмови у погодженні паспорту вивіски.
Від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що загальні вимоги до розміщення вивісок; процедура встановлення вивісок; відносини, які виникають у зв`язку з їх встановленням; правові відносини між органами місцевого самоврядування і фізичними та юридичними особами, що виникають у процесі розміщення вивісок, визначаються Правилами розміщення вивісок на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади (надалі Правила) затвердженими рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.02.2020 № 95.
Вказав, що Розділ 3 додатку до Правил передбачає, що для узгодження паспорту вивіски юридична особа або фізична особа підприємець (надалі заявник) або уповноважена ним особа скеровує письмову заяву встановленої форми (Додаток 1 до даних Правил) до Департаменту.
При цьому, серед документів, що додаються до заяви зазначено копію свідоцтва про надання правової охорони в Україні власним товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам (у разі їх використання).
Представник зазначив, що саме свідоцтво з урахування положень ст. 494 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» засвідчує набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку.
Щодо врахування положення п. 1. ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», яка передбачає, що права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки представник вказав, що в Україні, права на знак, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки, однак, можуть здійснюватись після моменту реєстрації знака у відповідному державному відомстві, що співпадає з отриманням відповідного свідоцтва.
Водночас, на переконання представника, сам по собі факт подання заявки на реєстрацію торговельної марки без отримання свідоцтва на торговельну марку - не надає позивачу жодних додатких прав на погодження вивіски без дотримання вимог Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Лише наявність свідоцтва дозволяє використання торговельної марки при оформленні вивіски відповідно до вимог ст.42 ЗУ "Про забезпечення функціонування української мови як державної".
Оскільки серед поданих позивачем документів відсутня копія свідоцтва на торговельну марку (на знак для товарів і послуг), що засвідчувало би право використання торговельної марки у поданому вигляді - відповідач, діючи відповідно до законодавства не мав правових підстав погодити і не погодив вивіску позивачу наголошуючи на необхідності подання вивіски державною (українською) мовою згідно вимог Розділу 4 Правил.
Відтак, за наведених обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій з доводами представника відповідача не погодився та повторно зазначив, що реєстрація заявки на торговельну марку надає право заявнику серед іншого на її використання шляхом нанесення на вивіску відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».
У подальшому представник відповідача подав заяву, в якій вказав, що з 12 січня 2023 року згідно з рішенням Сумської міської ради від 03 листопада 2022 року № 3173-МР «Про внесення змін до структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, затвердженої рішенням Сумської міської ради від 27 липня 2016 року № 1031-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної чисельності» (зі змінами)» - реорганізовано Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради шляхом приєднання до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (далі Департамент).
12 січня 2023 року набрало чинності рішення Сумської міської ради від 03 листопада 2022 року № 3174-МР, яким викладено у новій редакції Положення про Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (нова редакція), відповідно до пункту 1.9 якого "1.9. Департамент є правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обов`язків Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради.".
За приписами п.3.1.1 Розділу III вказаного Положення врегулювання питань розміщення зовнішньої реклами та вивісок на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади належить до відання Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 на підставі Ліцензійного договору про передачу прав на використання торговельної марки від 01.09.2023 року використовує торговельну марку «ANDI» за заявою на реєстрацію від 24.07.2023 року № m20231314. (а.с.15-16).
У матеріалах справи міститься копія заяви про державну реєстрацію торговельної марки "ANDI" (а.с.10) та докази її одержання ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» 24.07.2023 року № m20231314 (а.с. 9).
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано заяву до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на погодження паспорту вивіски (а.с. 5).
Разом із заявою про погодження паспорту вивіски магазину позивач надав: паспорт вивіски установленої форми в 2-х примірниках, клопію документа, що підтверджує право користування приміщенням (територією), в якому здійснюється господарська діяльність та планується розміщення вивіски, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копію заяви про реєстрацію Держпатентом України логотипів.
За результатами розгляду заяви позивача Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 12.10.2023 № Н-2315/06.01-21 (а.с.14) ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ» у зв`язку з відсутністю серед поданих документів копії свідоцтва про надання правової охорони в Україні товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам.
Окрім цього, у листі було зазначено, що відповідно до звернення Уповноваженого із захисту державної мови ОСОБА_2 від 23.05.2023 № 2732/08 необхідно передбачати обов`язкове подання інформації на вивісках і табличках державною мовою із дублюванням за потреби іншими мовами; при цьому розмір шрифту, яким подається така інформація, не може бути меншим за шрифт, яким подається інформація іншою мовою, ніж державна; у випадку подання на вивісці чи табличці інформації лише іншою мовою, ніж державна, за відсутності поруч із такою вивіскою чи табличкою вивіски чи таблички, на якій відповідна інформація подана державною мовою, вивіска чи табличка з інформацією іншою мовою підлягає обов`язковому демонтажу, крім випадків, якщо така інформація є торговельною маркою (знаком для товарів і послуг), якій відповідно до законодавства надано правову охорону.
Оскільки серед поданих позивачем документів відсутня копія свідоцтва на торговельну марку (на знак для товарів і послуг), що засвідчувало би право використання торговельної марки у поданому вигляді - відповідач вказав на необхідність подачі вивіски державною (українською) мовою.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчого комітету міської ради належить, крім іншого, організація благоустрою населеного пункту.
За приписами частини 1 статті 21 Закону України "Про благоустрій" елементами (частинами) об`єктів благоустрою є:
1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм;
2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;
3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів;
4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами;
5) технічні засоби регулювання дорожнього руху;
6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території;
7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади;
8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків;
9) малі архітектурні форми;
10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.
Частиною 2 статті 21 Закону України "Про благоустрій" визначено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.
До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, наввиіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.
З огляду на викладене, суд зазначає, що органи місцевої влади, зокрема виконавчі комітети міських рад, наділені повноваженнями щодо затвердження правил благоустрою територій населених пунктів, зокрема правил розміщення елементів благоустрою, серед яких - вивіски.
Так, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.02.2020 № 95 затверджено Правила розміщення вивісок на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади (далі - Правила), які відповідно до ст. 144 Конституції України та ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковим до виконання усіма суб`єктами, що розміщують вивіски у межах території Сумської міської об`єднаної територіальної громади.
Згідно із п. 1.1 розділу 1 Правил, останні регулюють відносини, які виникають у зв`язку з встановленням малих архітектурних форм (вивісок) на території міста Суми, визначають процедуру встановлення вивісок та регулюють правові відносини між органами місцевого самоврядування і фізичними та юридичними особами, які виникають у процесі розташування вивісок, а також регламентують загальні вимоги до їх розміщення.
Пунктом 1.8 розділу 1 Правил визначено, що вивіска- елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи; паспорт вивіски проектна документація, яка є підставою для встановлення вивіски. Паспорт вивіски виготовляє власник (користувач) вивіски у разі відсутності на дану будівлю паспорта комплексного розміщення вивісок. Узгоджений паспорт розміщення вивіски підлягає внесенню до журналу реєстру погоджених проектів малих архітектурних форм (вивісок).
Порядок узгодження паспорта вивіски передбачено розділом 3 Правил.
Так, відповідно до п. 3.1. розділу 3 Правил для узгодження паспорта вивіски юридична особа або фізична особа підприємець (надалі заявник) або уповноважена ним особа скеровує письмову заяву встановленої форми (Додаток 1 до даних Правил) до управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (надалі робочий орган). Для узгодження паспорта комплексного розміщення малих архітектурних форм (вивісок) на фасаді будинку (споруди) документи подає власник будинку (споруди) або уповноважена ним особа за цим же порядком.
Перелік документів, які додаються до заяви встановлено п 3.2 роздіду 3 Правил, серед яких:
- копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань;
- копія документа, що посвідчує право власності (оренди/інше право користування) приміщення, у якому здійснюється господарська діяльність;
- копія свідоцтва про надання правової охорони в Україні власним товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам (у разі їх використання);
- кольоровий паспорт вивіски встановленої форми (Додаток 2 до даних Правил) у двох примірниках, який повинен визначати основні характеристики вивіски (розміри, матеріали виконання тощо).
Згідно із п.п. 4.2., 4.4. Розділу 4 Правил знаки для товарів і послуг зображуються на вивісках у тому вигляді, у якому їм надана правова охорона в Україні, відповідно до законодавства, зокрема статті 6 Паризької конвенції про охорону промислової власності.
Вивіски розміщуються державною (українською) мовою, якщо інше не встановлено законодавством.
У разі невідповідності паспорта вивіски вимогам цих Правил, отримання негативної відповіді відповідно до пункту 3.8. розділу 3 цих Правил, ненадання погоджень (у разі необхідності), передбачених пунктом 3.11. розділу 3 цих Правил, заявнику направляється лист-відповідь з визначенням підстав неможливості погодження проекту із зазначенням рекомендацій щодо усунення такої невідповідності та можливості встановлення вивіски. Поданий пакет документів повертається заявникові разом з вищезазначеним листом (п. 3.14. роздіду 3 Правил).
Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що для розміщення вивіски необхідне погодження паспорту вивіски, яке надається уповноваженим на те органом, в даному випадку - Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.
Підставою для погодження паспорту вивіски є зокрема надання документів, вичерпний перелік яких наведено у п 3.2. роздіду 3 Правил.
При цьому, недотримання заявником умов щодо надання необхідних доукументів є підставою для відмови у погодженні паспорту вивіски.
У межах даної справи судом встановлено і не заперечується сторонами, що з метою погодження паспорту вивіски позивачем на виконання вимог Правил разом із заявою про погодження паспору вивіски магазину «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ» було подано паспорт вивіски установленої форми в 2-х примірниках; копія документа, що підтверджує право користування приміщенням (територією), в якому здійснюється господарська діяльність та планується розміщення вивіски; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копія заяви про реєстрацію Держпатентом України логотипів.
За результатами розгляду заяви позивача Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 12.10.2023 № Н-2315/06.01-21 було відмовлено у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ» у зв`язку з відсутністю серед поданих документів копії свідоцтва про надання правової охорони в Україні товарним знакам, знакам обслуговування, логотипам. Втім, на переконання позивача, оскільки з датою подання заявки на знак пов`язується виникнення прав, які випливають із свідоцтва про право власності на знак, то достатнім є подання разом із заявою для узгодження паспорту вивіски доказів направлення заявки на реєстрацію.
Оцінюючи вказаний довод, суд враховує наступне.
Відносини, які виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг (далі - знак, торговельна марка) в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а також нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частиною 1 статті 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.
Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).
Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. (ч.1 ст.494 Цивільного кодексу України).
Згідно з п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.
Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (ст. 492 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ст. 494 Цивільного кодексу України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.
Згідно зі ст. 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:
1) право на використання торговельної марки;
2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;
3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;
4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.
Згідно із п. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.
Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права. При цьому, використанням знака визнається:
- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);
- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;
- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.
Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.
Згідно із ч. 1 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки на знак для товарів і послуг.
За наведеного павового регулювання, суд дійшов висновку, що виникнення права на використання знака для товарів і послуг, в тому числі шляхом нанесення його на вивіску, пов`язується не лише із фактом отримання свідоцтва, а і з фактом подання заявки на отримання такого свідоцтва.
Як встановлено судом, ОСОБА_3 до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (УКРНОІВІ) було подано заявку, зареєстовану 24.07.2023 за № m202313141 на реєстрацію знака на товари та послуги «ANDI» (а.с.10). Зазначене підтверджується відповідною розпискою про одержання електронної заявки на знак для товарів і послуг (а.с. 9).
За наведених обставин, з огляду на те, що саме з датою подання заявки на знак пов`язується виникнення прав, які випливають із свідоцтва про право власності на знак, враховуючи підтверджений факт подання заявки, зареєстровану за № m202313141, відсутністю доказів про відмову у видачі свідоцтва на знак для товарів та послуг за заявкою № m202313141, суд дійшов висновку, що у позивача, на підставі Ліцензійного договору про передачу прав на використання торговельної марки від 01.09.2023 року виникли права на використання торговельної марки у поданому вигляді, зокрема шляхом нанесення його на вивіску.
Відтак відмова відповідача у погодженні паспорту вивіски з підстав відсутності серед поданих позивачем документів свідоцтва на торговельну марку є протиправною.
Поряд з цим, суд, вирішуючи даний спір, вважає за необхідне звернути увагу на необхідності дотримання принципів правової визначеності та передбачуваності законодавства при прийнятті нормативних актів, на важливості та необхідності застосування яких неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
В цьому контексті варто відмітити, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.
Разом з тим, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Так, у справі "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства" (рішення від25.11.1999) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення "встановлений законом", є передбачуваність. Норму не можна вважати "законом", якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.
З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з суб`єктом владних повноважень.
Відтак, оскільки законом передбачено, що саме з датою подання заявки на знак пов`язується виникнення прав, які випливають із свідоцтва про право власності на знак, особа має правомірні очікування, що підтверджений факт направлення такої заявки є достатнім та належним доказом, що засвідчує право на використання знаку у поданому вигляді.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідні пояснення та документи, що засвідчують право на використання торговельної марки були надані на розгляд відповідача, суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для відмови у погодженні паспорту вивіски.
При цьому, з урахуванням висновків, зроблених судом у даній справі, доводи представника відповідача щодо обов`язковості розміщення інформації на вивісці державною мовою за відсутності свідоцтва про право власності на знак є безпідставними, оскільки права, що випливають із свідоцтва, в тому числі право використання знаку у поданому вигляді, діють від дати подання заявки на знак для товарів і послуг.
Водночас, відповідно до ст. 42 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" торговельні марки (знаки для товарів і послуг) використовуються у тому вигляді, в якому їм надана правова охорона, що узгоджується з п.4.2. 4 Правил.
Отже, за наведених обставин дотримання позивачем вимог щодо розміщення інформації на вивісці державною мовою не вимагається.
Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваних дій.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні позивачу паспорту вивіски "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ", розташованого на фасаді будівлі за адресою: м. Суми, вул. Іллінська 12.
При цьому, сама лише констатація протиправності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнене діями або подальшою бездіяльністю органів влади держави-відповідача, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту.
Отже, визнаючи дії протиправними, суд повинен в силу закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного відповідачем як суб`єктом владних повноважень, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про погодження паспорту вивіски з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Судом встановлено, що представництво інтересів ФОП ОСОБА_1 в Сумському окружному адміністративному суді здійснювалося адвокатом Кундас В.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2023.
Додатком 1 від 20.07.2023 року (замовлення на надання правничої допомоги) до договору про надання правничої допомоги від 20.07.2023 року сторони погодили вартість правничої допомоги та види правничої допомоги (а.с.12).
Зокрема відповідно до замовлення на надання правничої допомоги, вартість таких послуг як:
- зустріч (онлайн) та усна консультація Клієнта щодо порядку, строків та результатів звернення до суду із позовною заявою за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; ознайомлення з документами по суті питання Клієнта; пропозиції щодо надання правничої допомоги із вказівкою кількісно-якісних показників складає 1000 грн./год.;
- представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції шляхом подання заяв/клопотань в електронній формі або в інший спосіб на вибір адвоката; юридична експертиза документів у ході судового розгляду справи за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; підготовка та подача позовної заяви за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорта вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12, підготовка та подача заяв з процесуальних питань - 1600 грн./год.
У матеріалах справи міститься копія акту про надання професійної правничої допомоги від 14.11.2023 (зв. бік а.с. 12), у якому сторони визначили послуги, що були надані позивачу:
- зустріч (онлайн) та усна консультація Клієнта щодо порядку, строків та результатів звернення до суду із позовною заявою за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; ознайомлення з документами по суті питання Клієнта; пропозиції щодо надання правничої допомоги із вказівкою кількісно-якісних показників (2000 грн./ за 2 год.);
- представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції шляхом подання заяв/клопотань в електронній формі або в інший спосіб на вибір адвоката; юридична експертиза документів у ході судового розгляду справи за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні паспорту вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12; підготовка та подача позовної заяви за позовом Клієнта до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання протиправної відмови у погодженні паспорта вивіски магазину «ANDI», розташованого за адресою м. Суми, вул. Іллінська 12, підготовка та подача заяв з процесуальних питань (6400,00 грн./за 4 год.).
Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 8400,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 14.11.2023 № 5 (а.с. 13).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в розмірі 8400,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг з огляду на наступне.
У даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги, понесених під час розгляду справи є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки дана справа є справою незначної складності та підготовка до написання тексту позовної заяви та написання такої не вимагали великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребували затрат настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.
Зокрема, такі види послуг адвоката, як зустріч (онлайн) та усна консультація Клієнта щодо порядку, строків та результатів звернення до суду із позовною заявою; ознайомлення з документами по суті питання Клієнта; пропозиції щодо надання правничої допомоги із вказівкою кількісно-якісних показників; юридична експертиза документів у ході судового розгляду справи не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання та подання до суду позовної заяви.
Враховуючи, що вказані дії є єдиним процесом опрацювання та підготовки позовної заяви та письмових доказів до позовної заяви, необхідних для обґрунтування правової позиції позивача у справі, тому суд критично оцінює їх виокремлення адвокатом в якості окремих послуг.
У даному випадку судом враховано, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між позивачем та адвокатом у договорі про надання правової допомоги та складеному на його виконання акті приймання-передачі виконаних робіт, відповідає їх потребам та інтересам, однак заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критеріям співмірності та справедливості.
Суд також вважає необхідним зауважити, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Враховуючи викладене, з огляду на заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторони, надані докази, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у даній справі у розмірі 4000,00 грн., що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у заявленому представником позивача розмірі задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання відмови протиправною задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у погодженні фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 паспорту вивіски "ANDI ОДЯГ&ВЗУТТЯ" на фасаді будівлі за адресою: м. Суми, вул. Іллінська 12.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко