Справа № 160/4337/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2024 рокуСправа №160/4337/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
15.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2023 року з додатками: 1) письмова згода ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) копія довідки ВЛК ОСОБА_1 №108 від 02.02.2023 року; 3) копія довідки МСЕК серія 12 ААГ №101278 від 14.09.2023 року, та прийняття рішення по суті поставленого в рапорті питання;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 про переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2023 року з додатками: 1) письмова згода ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) копія довідки ВЛК ОСОБА_1 №108 від 02.02.2023 року; 3) копія довідки МСЕК серія 12 ААГ №101278 від 14.09.2023 року, та прийняти рішення по суті поставленого в рапорті питання.
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що відповідач безпідставно не розглянув рапорт ОСОБА_1 про переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2023 року для подальшого проходження військової служби за місцем проживання, як особи з інвалідністю другої групи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
28.03.2024 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_1 не звертався із відповідним рапортом про переміщення ні до свого безпосереднього командира, ні до вищого командування. Рапорт ОСОБА_2 від 21.11.2023 року було надіслано засобами поштового зв?язку на поштову адресу: АДРЕСА_3 , яка не є адресою Військової частини НОМЕР_2 , а тому встановленим порядком жодного рапорту від ОСОБА_1 отримано не було, у зв?язку із чим військова частина позбавлена можливості розглянути зазначений рапорт та прийняти будь-яке рішення за результатами розгляду останнього.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно військового квитка серії НОМЕР_4 від 04.10.2010 року, є солдатом та проходить військову службу. Останнє місце служби Військова частина НОМЕР_5 .
З 28.02.2023 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки МСЕК серії 12ААГ №101278 від 14.03.2023 року.
Згідно з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 10.11.2023 року №877, старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було переведено для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 .
Згідно з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.11.2023 року №11, старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , вважається таким, що з 18.11.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_2 .
21.11.2023 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про переміщення його за станом здоров`я для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До рапорту від 21.11.2023 року позивачем було долучено: 1) письмову згоду ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) копію довідки ВЛК ОСОБА_1 №108 від 02.02.2023 року; 3) копію довідки МСЕК серія 12 ААГ №101278 від 14.09.2023 року.
Відповіді на зазначений рапорт від 21.11.2023 року матеріали справи не містять.
Зважаючи на бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді рапорту по суті, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Cтаттею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 п. 20 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами 1, 13 статті 6 Закону №2232-XII військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
У відповідності до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі також - Положення №1153/2008), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Відповідно до п. 82 Положення №1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється на рівнозначні посади за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Відповідно до пункту 112 Положення №1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Відповідно до пункту 113 Положення №1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
З огляду на вищенаведене, командир (начальник), який має право призначати військовослужбовця на відповідну посаду, за результатом розгляду рапорту про переміщення військовослужбовця за станом здоров`я, на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії, повинен прийняти відповідне рішення.
Приймаючи до уваги викладені приписи законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач 21.11.2023 року звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про переміщення його за станом здоров`я для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, слід звернути увагу на те, що означений рапорт був направлений позивачем на адресу: АДРЕСА_4 , тоді як офіційною адресою місцезнаходження відповідача є: АДРЕСА_2 , про що також наголошено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рапорт позивача про переміщення його за станом здоров`я від 21.11.2023 року, ОСОБА_1 на розгляд своїм прямим та безпосереднім командирам фактично не подавався та до Військової частини НОМЕР_2 не надходив. Протилежного, матеріали справи не містять та не доведено позивачем.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позаяк не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору, при цьому, відповідачем було доведено правовірність дій на даному етапі спірних правовідносин.
Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський