Справа № 520/2403/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 р. № 520/2403/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області в особі начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та рішення начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 щодо відмови у проведенні перевірки за результатами ознак дисциплінарного проступку чи порушень чинного законодавства з боку дільничного офіцера поліції ОСОБА_3 , членів СОГ-1 та СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 20.12.2023 за № П-19060/119-86/01-2023, та скасувати його;

- зобов`язати начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 прийняти рішення про направлення заяв ОСОБА_1 , які зареєстровані в Лозівському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 11419, № 11421 та № 11435 від 07 грудня 2023 року відносно неналежного виконання своїх службових обов`язків: дільничним офіцером - ОСОБА_4 , старшою слідчою - ОСОБА_5 , слідчим - Євгеном Сіднецьким, до уповноважених осіб слідчого відділу Головного Управління Національної поліції в Харківській області, для проведення службової перевірки, відносно останніх, та про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, так як ними були порушені вимоги: ст. 3 Конституції України, п.п. 1,7,9,10 ст.19 ЗУ "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР з подальшими змінами та доповненнями, ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 6, ч. 1, 2, 3 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 1, 2 ст. 17, п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року з подальшими змінами та доповненнями; а ст. слідчою ОСОБА_6 та слідчим ОСОБА_7 - ст. 2, п.п. 1, 2, 3, 10, 13, 15, 16, 17, 18, 19 ч. 1 ст. 7, ч. 2, 3, 5 ст. 9, ч. 1, ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 40 КПК України, ч. 5 ст. 40 КПК України, ч. 1, 2, 3 ст. 110 КПК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_8 щодо відмови проведення перевірки за результатами ознак дисциплінарного проступку чи порушень чинного законодавства з боку дільничного офіцера поліції ОСОБА_3 , членів СОГ-1 та СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 20.12.2023 №П-19060/119-86/01-2023 є протиправним, тому просить суд зобов`язати начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 прийняти рішення про направлення заяв ОСОБА_1 для проведення службової перевірки, відносно дільничного офіцера поліції ОСОБА_3 , членів СОГ-1 та СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, та про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у зв`язку з тим, що він протиправних дій при розгляді звернень позивача не вчиняв, його прав не порушував. За зверненнями позивача було проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що факти, викладені у зверненнях щодо дій поліцейських не підтвердилися. У відповідності до Закону України «Про звернення громадян» позивачу була надана відповідь від 20.12.2023 за №19060/119-86/01-2023.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій свою правову позицію, викладену в позовній заяві підтримав, зазначив, що на спростування протиправних дій у не призначенні та непроведені службового розслідування за змістом відзиву відповідача доводів не наводить.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Від позивача 26.02.2024 до суду разом з відповіддю на відзив надійшло клопотання, в якому позивач просить суд проводити розгляд справи з призначенням судового засідання.

Ухвалою суду від 18.03.2024 клопотання позивача про розгляд в судовому засіданні справи за позовом ОСОБА_1 до Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області в особі начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, відзиву на позов та відповіді на відзив суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 07.12.2023 позивач звернувся до відповідача із заявами щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків офіцером поліції ОСОБА_3 , членами СОГ-1 та СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, а саме було зареєстровано наступні повідомлення:

- талон-повідомлення єдиного обліку №11419, з якого встановлено наступне: заявник скаржиться на працівника поліції ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що його посвідчення протерміновано, через що він не має права проводити перевірку та наполягає на приїзд СОГ (а.с. 21);

- талон-повідомлення єдиного обліку № 11421, з якого встановлено наступне: продубльовано попереднє звернення, де позивач наполягає на приїзд СОГ, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не має права проводити перевірку по скарзі заявника №11395. Зазначено, що майор ОСОБА_10 відмовилася виїжджати на адресу вилучення документів (а.с. 23);

- талон-повідомлення єдиного обліку 11435, з якого встановлено наступне:

заявник повідомив, що за його викликом прибули СОГ, у складі старшого слідчого Лозівського ВРП майора ОСОБА_11 , дані другого слідчого невідомі, відмовились складати огляд місця події та вилучити документи у поліцейського ОСОБА_12 , у якого припинено службові повноваження (а.с. 19).

Листом від 20.12.2023 №19060/119-86/01-2023 Лозівський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області в особі начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 повідомив позивача, що його повідомлення від 07.12.2023 розглянуті, проведено перевірку, у ході якої жодних порушень вимог чинного законодавства з боку дільничного офіцера поліції ОСОБА_3 , членів СОГ-1, СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області не виявлено (а.с. 25).

Вважаючи протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого Наказом МВС України від 15.11.2017 №930, Законом України «Про звернення громадян», Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Дисциплінарний статут) та Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом МВС України 07.11.2018 № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 (далі - Порядок № 893).

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

На підставі пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що, зокрема, мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Статтею 12 ЗУ «Про звернення громадян» передбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про доступ до судових рішень", "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження", "Про адміністративну процедуру".

Виходячи з цього, суд зауважує, що повідомлення позивача були розглянуті відповідачем згідно із Законом України «Про звернення громадян», у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на підставі звернень позивача.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 №930, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.12.2017 за №1493/31361, затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України (далі - Порядок №930).

Порядок №930 установлює єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ, організацій та закладів професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян.

Частиною 5 Порядку передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Положеннями ст.5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За приписами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Аналізуючи норми Закону України «Про звернення громадян», суд дійшов висновку, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

З огляду на зміст вказаного зобов`язання, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив, що відповідачем були зареєстровані наступні повідомлення позивача:

- талон-повідомлення єдиного обліку №11435 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, з якого встановлено наступне: заявник повідомив, що за його викликом прибули СОГ, у складі старшого слідчого Лозівського ВРП майора Забєліної І.М., дані другого слідчого невідомі, відмовились складати огляд місця події та вилучити документи у поліцейського ОСОБА_12 , у якого припинено службові повноваження (а.с. 19);

- талон-повідомлення єдиного обліку №11419 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, з якого встановлено наступне: заявник скаржиться на працівника поліції ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що його посвідчення протерміновано, через що він не має права проводити перевірку та наполягає на приїзд СОГ (а.с. 21);

- талон-повідомлення єдиного обліку № 11421, з якого встановлено наступне: продубльовано попереднє звернення, де позивач наполягає на приїзд СОГ, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не має права проводити перевірку по скарзі заявника №11395. Зазначено, що майор Забєліна відмовилася виїжджати на адресу вилучення документів (а.с. 23).

Встановлено, що вищевказані повідомлення були розглянуті відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Судом встановлено, що позивач 07.12.2023 звернувся до відповідача із заявами щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків працівниками поліції. Відповідачем 20.12.2023 за №П-19060/119-86/01-2023 була направлена відповідь позивачу, що не заперечується сторонами по справі. З вказаного листа вбачається, що керівництвом Лозівського РВП було проведено перевірку, за результатами якої ознак дисциплінарного проступку чи порушень чинного законодавства з боку дільничного офіцера поліції ОСОБА_3 , членів СОГ-1 та СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області виявлено не було. Доведено про необхідність заміни посвідчення (а.с. 25).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було дотримано строки надання відповіді на звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь на звернення позивача.

Суд, стосовно вимог позивача щодо направлення його заяв до уповноважених осіб слідчого відділу Головного Управління Національної поліції в Харківській області для проведення службової перевірки відносно дільничного офіцера поліції ОСОБА_3 , членів СОГ-1 та СОГ-2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області та про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з вимогами статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Вимогами частини другої статті 19 Закону №580-VIII передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі Порядок №893).

Розділом ІІ «Призначення службового розслідування» Порядку №893 встановлено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;

- повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку;

- надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції";

- ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень;

- недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу;

- недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування;

- втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження;

- розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом;

- порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів;

- перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено виключні підстави для проведення службового розслідування та за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Обставини, які зумовлюють призначення службового розслідування, наведені у пункті 2 розділу ІІ Порядку №893.

Відповідачем у відповіді зазначено, що згідно службової телефонограми ГУНП в Харківській області №4270вс/119/01/12-2023 від 26.09.2023 на підставі Наказу МВС України від 26 квітня 2017 року №347 «Про організацію виготовлення та видачі службових посвідчень Національної поліції України» сектором кадрового забезпечення Лозівського РВП ГУНП в Харківській області був направлений список співробітників Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, у яких добігає кінця термін дії службового посвідчення. Зазначив, що видача нового посвідчення може зайняти більше часу, враховуючи воєнний стан та військові дії на території Харківської області. Статтею 70 Закону України «Про національну поліцію» визначено виключний перелік підстав відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків, згідно якого закінчення терміну дії службового посвідчення не входить до вказаного переліку. Роз`яснено про тимчасовий доступ до речей та документів, який передбачений ст. 159 КПК України (а.с.25).

Судом встановлено, що у вказаний список від 28.09.2023 №14486/119-86/01-2023 входив ДОП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції Левченко О.В. (а.с. 113).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, зазначає, що обставини за фактом дій, що відбулись 07.12.2023 за участі позивача не підпадають під дію виключних підстав для проведення службового розслідування згідно Розділу ІІ «Призначення службового розслідування» Порядку №893, про що було повідомлено позивача. При цьому, суд зауважує, що звернення позивача вимог щодо проведення службового розслідування взагалі не містять.

Судом встановлено, що відповідач, розглядаючи повідомлення позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, зокрема Порядком №930.

При цьому, суд зауважує, що оскарження дій слідчих, вчинених в порядку КПК України та незгода з ними, не може бути предметом перевірки в порядку адміністративного судочинства, оскільки такі дії підлягають оскарженню в порядку встановленому КПК України.

Крім того, позивачем було долучено флеш-карту із відеозаписами з місця подій. Дослідивши вказані відеозаписи, суд зазначає, що надані до суду відеозаписи свідчать про вчинення процесуальних дій в порядку КПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17) вказала, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи відмову у задоволенні позову відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області в особі начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А.Волошин