Справа № 420/26052/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/26052/23

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

26 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Херсонській області щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 10 травня 2022 року в сумі 95357,14 (дев`яносто п`ять тисяч триста п`ятдесят сім гривень 14 коп.) гривень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що рапорт ОСОБА_1 від 12.09.2023 року відповідачем не розглядався, а тому вона звернулася з позовними вимогами саме про визнання бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за спірний період протиправною.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом щодо виплати додаткової грошової винагороди за період з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду 26 вересня 2023 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі.

20 листопада 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з позовом, у якій, як на підставу для поновлення строку представник посилається на те, що до 19.07.2022 року КЗпП не обмежував будь яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому грошової винагороди, але після цього діяв карантин встановлений Урядом, на період якого строки встановлені ст.233 КЗпП продовжувались до його відміни, який був відмінений з 01.07.2023 року. Після набрання законної сили рішення суду по справі №420/126/23, яким позивача поновлено на посаді в ГУ НП, в період з 11.05.2023 року по 24.07.2023 року відповідач перерахував позивачу стягнутий судом середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 72 162,90 грн. Після повного виконання рішення суду 12 вересня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо виплати суми додаткової винагороди на яку отримала відповідь від 27.09.2023 року, що з даним питанням вона вже зверталась у 2022 році та їй була на нього надана відповідь. Враховуючи, що позивач не була ознайомлена з наказом на призначення або з відмовою нарахувати додаткову винагороду, вона вважала що строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.

Від відповідача надійшли заяви про залишення позову без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду, з підстав того, що ще в травні 2022 року позивач зверталась до відповідача через Національну поліцію України щодо невиплати їй додаткової винагороди, та їй була надана відповідь про відмову у виплаті.

За приписами ч.13, ч.14, ч.15 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху після відкриття провадження, для надання клопотання про поновлення строку звернення до суду.

23 січня 2024 року представником позивача надано заяву про усунення недоліків. Так, в обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду представником позивача зазначено, що 12.09.2023 року позивачка звернулася до ГУНП в Херсонській області з рапортом про виплату їй додаткової винагороди у встановленій постановою Кабінетом Міністрів України №168 сумі за період з 24.02.2022 року до 10.05.2022 року. Вже після звернення до суду ОСОБА_1 отримала від відповідача лист №2655/04/25-2023 від 27.09.2023 року під назвою «Щодо розгляду звернення», яким їй з посиланням на ст.8 Закону України «Про звернення громадян» було відмовлено у розгляді звернення від 12.09.2023 року про нарахування та виплату додаткової винагороди. Позивач не заперечувала про те, що їй відомо, що додаткова винагорода не виплачувалась, проте, оскільки замість надання відповіді на її звернення від 27.05.2022 року про виплату їй додаткової винагороди відповідач звільнив її зі служби в поліції, позивачка пов`язувала невиплату такої винагороди саме з її звільненням і вважала, що у випадку задоволення її позову про поновлення на роботі така додаткова винагорода їй буде виплачена відповідачем добровільно.

Вважаючи наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави пропуску такого строку неповажними, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовідносини щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів щодо стягнення заробітної плати регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Вирішуючи питання конкуренції норм КАС та КЗпП, Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22 зазначив, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України, якій встановлюється місячний строк звернення до суду.

Частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2023 року) передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу та другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Водночас Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX Кодекс законів України про працю доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», у п.1 якої зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, розпочався з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Тож встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду був продовжений пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 380/14039/22.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 31.05.2022 №401, за грубе порушення службової дисципліни, невиконання обов`язків поліцейського, вимог частини 4 статті 8, пункту 1, 2 частини 1 статті 18, пункту 24 статті 23, пункту 2 статті 24, статті 64 Закону України Про Національну поліцію, частини 1 статті 5 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. №2337-УІІІ, абзацу 1, 2 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. №1179, майора поліції ОСОБА_1 (0070217), інспектора відділу підтримки управління головної інспекції, звільнено зі служби в поліції (а.с.62, т.1).

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 22.06.2022 №623 о/с звільнено майора поліції ОСОБА_1 згідно з п. 6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З даних наказів відповідача вбачається відсутність пунктів про необхідність здійснення виплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року.

Тобто вже з цього моменту позивач повинна була знати про порушення своїх прав та інтересів.

Однак, як зазначала позивач в позовній заяві по справі № 420/126/23 з вищезазначеними наказами вона не ознайомлювалась під підпис.

В свою чергу, позовну заяву про їх скасування, як і про стягнення з ГУ НП в Херсонській області додаткової винагороди за період з 24 лютого 2022 року, представник ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції 03 січня 2023 року.

Крім того, до відзиву на позовну заяву по справі № 420/126/23 відповідач долучав довідки про розмір грошового забезпечення позивача № 123 від 17.01.2023 року за червень 2022 року та № 122 від 17.01.2023 року за квітень травень 2022 року. Відзив з додатками доставлений на електронну пошту представника позивача 19 січня 2023 року.

З викладеного слідує, що станом на 19 січня 2023 року позивач була достеменно обізнана про ненарахування та не виплату їй додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 10 травня 2022 року.

Тобто саме з цієї дати 19 січня 2023 року колегія суддів вважає за необхідне обраховувати тримісячний строк звернення позивача до суду з цим позовом.

Судова колегія також додатково враховує, що 08 березня 2023 року адвокат позивача подав заяву про зміну предмету позову по справі № 420/126/23, з яких виключив вимоги про стягнення додаткової винагороди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 року по справі № 420/126/22 ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції з 22.06.2022.

Отже, звернення ОСОБА_1 з даним позовом 26 вересня 2023 року здійснено з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Доводи позивача про те, що звернення до суду з цим позовом не обмежується жодним строком в силу положення частини другої статті 233 КЗпП України колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки позивач наразі проходить службу в ГУ НП та на неї розповсюджується норми ст.233 КЗпП Україні в чинній редакції.

Доводи апеляційної скарги щодо направлення позивачем відповідачу запиту від 12 вересня 2023 року та отримання від відповідача листа від 27 вересня 2023 року не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 21 вересня 2023 року № 340/341/23.

Колегія суддів враховує висновки, викладені ВП ВС в постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23, відповідно до яких:

- строки, визначені статтею 233 КЗпП, були продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19);

- у зв`язку з відміною постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, продовжені строки, визначені статтею 233 КЗпП, завершились у 00 год. 01 хв. 01 липня 2023 року.

Натомість у справі, яка переглядається, відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався, як встановлено судом апеляційної інстанції, 19 січня 2023 року та мав би закінчитися 19 квітня 2023 року, якби не приписи пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, на підставі яких цей строк був продовжений до 30 червня 2023 року.

Додатково колегія суддів враховує, що скаржник, як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк, тобто до 01 липня 2023 року.

Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі неможливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку".

Апелянтом не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з позовними вимогами щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року до 31 травня 2022 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко