Справа № 389/905/24
Суддя: Берднікова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/389/12/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Берднікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Чуканової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка, за правилами спрощеного позовного провадження, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції Степаненка Дмитра Дмитровича, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Солонько О.С., 19 березня 2024 року звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1634644 від 11 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Дії інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Степаненка Д.Д. щодо винесення вказаної постанови визнати протиправними. Також просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь позивача понесені витрати, а саме витрати за сплату судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Вимоги обгрунтовані тим, що постановою серія ЕНА №1634644 про накладення адміністратвиного стягнення по справі про адміністратвине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 березня 2024 року позивача притягнуто до адміністратвиної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, на накладено адміністратвине стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення п.9.2.б Правил дорожнього руху України. У постанові вказано, що 11 березня 2024 року о 10:06 по вул.Героїв Чрнобиля (Героїв Сталінграду) позивач керував транспортним засобом та не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху. Постанову ОСОБА_1 отримав на місці зупинки.

Позивач вважає, що вказана постанова є необгрунтованою, не відповідає нормам КУпАП, під час її винесення не дотримано вимоги ст.ст.245, 276, 2800 КУпАП.

Так, 11 березня 2024 року приблизно о 10:10 год. позивач на вимогу працівників поліції зупинив транспортний засіб «AUDI А8», реєстраційни номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Заводська, с.Петрове Кропивницького району Кіровоградської області. До нього підійшов лейтенанта поліції ОСОБА_2 та нероз`яснивши йому прав, в тому числі на адвоката, повідомив, що він нібито не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху. Після чого, не розібравшись, та проігнорувавши пояснення позивача на місці зупинки транспортного засобу склав постанову, якою наклав на нього адміністративне стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 грн. за порушення п.9.2б ПДР України. Протокол про адміністративне правопорушення не складався, хоча позивач з даною постановою був не згодний, та наполягав при розгляді справи надати докази вчинення адміністративного правопорушення. Викладені в оскаржуваній постанові відомості щодо місця розгляду справи, часу, місця вчинення правопорушення, суті правопоршуення не відповідають дійсності. А саме у пункті №2, вказано місце розгляду справи Кіровоградська область, Кропивницький, с.Петрове вул.Героїв Чорнобиля (Героїв Сталінграду), що не відповідає дійсності, так як розгляд справи проводився у Кіровоградській області, Кропивницький район, с.Петрове вул.Заводська, а вул.Героїв Чорнобиля (Героїв Сталінграду) в населеному пункті с.Петрове Кропивницького району Кіровоградської області, взагалі не існує. У графі час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення постанови, вказано, що 11 березня 2024 року о 10:06 с.Петрове вул.Героїв Чорнобиля (Героїв Сталінграду) водій керував транспортним засобом, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху, що також не відповідає дійсності. У пункті №7, в якому відображаються дані про те, що додається до постанови, вказано «велась відеофіксація», а не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Тобто, оскаржувана постанова складена з порушенням вимог ст.283 КУпАП. Він не вчиняв адміністративного правопорушення, яке ставиться йому за провину, виконував і не порушував правил дорожнього руху. Жодного доказу про зворотнє, до оскаржуваної постанови не додано, зокрема не додано відеозапис. Про здійснення відеофіксації його не попереджували, таким чином слід вважати, що відеофіксація не здійснювалася. Крім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що повідомив проліцейського, однак останнім не вжито жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 порушив права позивача, і тому порушено порядок розгляду справи про адміністративне праовопршуення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також позивач вважає, що постанова винесена без повного й всебічного дослідження всіх обставин та надання їм оцінки. Передбачені КУпАП докази ґрунтуються лише на припущеннях. У діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відстуності.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та вказав, що 11 березня 2024 року о 10:06 хв. в с.Петрове, вул.Героїів Чрнобиля (Героів Сталінгаду), позивач керував транспортним засобом та не подав сигнал світловим покажчиком повороту, відповідного напрямку при зміні напрямку руху, чим порушив п.9.6.б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, порліцейський оцінив всі обставини справи установлюючи під час розгляду справи докази вчинення останнім адміністративного правопорушення. Стягнення застосовано без порушення, в межах санкції ч.2 ст.122 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності. Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати вказану справу з дотриманням правил чинного законодавства. Щодо розміру витрат на правову допомогу вказану позивачем зазначив, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є не співмірною, відносно складності справи, оскільки не відповідає обсягу проведеної роботи. Дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та по ним є стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, як наслідок сума витрат на написання позовної заяви є значно завищеною.

На вказаний відзив, представником позивача подано заперечення, в якому вказано, що зміст відзиву містить лише посилання на нормативні акти, згідно з якими повинні діяти поліцейські при складанні адміністративних матеріалів. Жодних доказів на підтвердження вини позивача у відзиві не наведено та не долучено їх до відзиву. Окрім того, представник позивача вказав, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу є співрозмірним, відносно складності справи і відповідає обсягу проведеної роботи.

Відповідач інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Степаненко Д.Д. відзиву на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 11 березня 2024 року інспектором ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Степаненком Д.Д. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіяЕНА №1634644, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 , 11 березня 2024 року о 10:06 в с.Петрове, вул.Героїв Чорнобіля (Героїв Сталінгара), керуючи транспортним засобом «AUDI А8», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху, чим порушив п.9.2.б, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач оскаржує її до суду, з підстав вказаних у позовній заяві. Вказує на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки правопорушення він не вчиняв, дотримувався правил дорожнього руху. Постанова складена без з`ясування усіх обставин справи, з порушенням його прав, зокрема на захист та її зміст не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, докази правопорушення відсутні. На підтвердження дотримання правил дорожнього руху додав фотознімок на якому як він стверджує, зображений відрізок дороги по якій він рухався на автомобілі та був зупинений працівниками поліції та дорожні знаки, які не зобов`язують влючати світловий показник повороту, у тому напрямку, в якому він рухався. Також додав схему розміщення дорожніх знаків та витяг з роз`яснення ПДР щодо дорожніх знаків.

Стороною відповідача доказів порушення позивачем п.9.2б Правил дорожнього руху України, суду не надано.

Згідно з положенням статті 41 Закону України «Про дорожній рух», зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.9.2 б Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами невиконання позивачем вимог 9.2.б Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач стверджує, що адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП не вчиняв.

Відповідачами жодних доказів, на спростування доводів позивача, а відтак які б свідчили про те, що останній не виконав вимоги п.9.2.б ПДР України, чим вчинив правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, суду не надано.

Згідно зі ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Крім того, в оскаржуваній постанові в порушення статті 283 КУпАП не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на те, що суду не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КупАП, оскільки жодного доказу, на спростування доводів позивача, відповідачем не надано, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Разом з цим, доводи позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення є помилковими, оскільки виходячи з положень ст.258 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, яке вчинене повнолітніми особами, протокол не складається.

Заявлена позовна вимога про визнання дій відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності протиправними задоволенню не підлягає, оскільки стаття 286 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, не містить положень щодо визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Скасування оскаржуваної постанови охоплює собою і визнання протиправними дій відповідача по її складенню.

Окрім того, позовні вимоги позивачем безпідставно заявлені до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції Степаненка Д.Д., оскільки згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 грудня 2019 року у справі №724/716/16-а, відповідачем у справах з приводу рішень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п.26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір у вказаній сумі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Щодо питання про розподіл судових витрат, а саме правничої допомоги, суд зазначає наступне.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано.

Так, до позовної заяви в якості доказів витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Солоньком О.С. додано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане 15 листопада 2023 року; ордер від 19 березня 2024 року; копію договору про надання правничої допомоги №25 від 14 березня 2024 року; додаток до договору №1 від 14 березня 2024 року; акт приймання передачі правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14 березня 2024 року з детальним описом виконаних робіт; квитанцію від 14 березня 2024 року на суму 2000 грн., з призначенням платежу «гонорар».

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати в сумі 2000 грн. є співмірними зі складністю цієї справи і наданим адвокатом обсягом послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн., які є співмірними в межах наданих послуг.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,5,6,9,20,72,77,90,132-134,242,244-246,257-263,286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову серія ЕНА №1634644 від 11 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп. - скасувати, а провадження по цій справі про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2605 (дві тисячі шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, , місцезнаходження: вул.Віктора Чміленка, 41, м. Кропивницький.

Суддя Г.В. Берднікова