Справа № 580/10753/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року справа № 580/10753/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №580/10753/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (відповідач- 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №25 від 20.10.2023 про відмову у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 13.10.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28.07.2022.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивач вказала, що спірним рішенням їй відмовлено у перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням віку 50 років. Зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-V111, та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-V111. Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-Х11 у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-V111, та 50 років за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-V111. Позивач звертає увагу, що у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України №213-V111, вказав, що особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-Х11 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного врегулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватись при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних з реалізацією права виходу на пенсію. Позивач вважає, що у межах спірних відносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону. Також вважає, що при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком №1 орган Пенсійного фонду України не врахував правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової юридичної сили та з одного і того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта приватної особи (тобто на користь позивача), оскільки у спірних відносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-Х11 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-1V, а тому відмова у призначенні пенсії за віком за Списком №1 з посиланням на недосягнення пенсійного віку, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону №1058-1V, є протиправною. Посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.

Відповідач-1 проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 22.11.2023, вказав, що преамбулою до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що положення цього Закону застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-V111 набрав чинності 11.10.2017 року, а тому досягти віку, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-Х11, для призначення пенсії особі необхідно було до 11.10.2017. Таким чином, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №1 з моменту набрання законної сили Закону України від 03.10.2017 №2148-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 11.10.2017, а тому Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на осіб, у яких право на призначення пенсії на пільгових умовах виникло до 11.10.2017. Станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-V111 вік позивача становив 40 років та вона не досягла пенсійного віку, встановленого абзацом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (45 років). Станом на день звернення позивач досягла 46 років та не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років).

Також зазначає, що рішення про відмову у перерахунку пенсії прийняло Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області, тому Головне управління ПФУ у Черкаській області не допустило порушення заявленого права позивача та діяло відповідно до Порядку №22-1 щодо прийняття документів про перерахунок пенсії та інформування про результати розгляду її заяви.

Щодо позовної вимоги про перерахунок пенсії позивача з 28.07.2022, то вона є безпідставною, оскільки протягом 2022 року позивач із заявами про перерахунок пенсії не зверталась та не обгрунтовує підстав здійснення перерахунку з вказаної дати.

Відповідач-2 згідно довідок про доставку електронного листа 14.11.2023 та від 16.11.2023 отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та копію адміністративного позову, проте відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи без виклику сторін.

Дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності з 20.01.2014.

13.10.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перехід із пенсії по інвалідності на пенсію по віку за Списком № 1.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Заява позивача про перерахунок пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1.

За результатами розгляду наданих позивачем документів встановлено, що вік позивача 46 років, страховий стаж 27 років 02 місяці 05 днів, пільговий стаж позивача за Списком № 1 07 років, 10 місяці 16 днів.

З розрахунку стажу для розрахунку права форми РС-право вбачається, що до пільгового стажу за Списком №1 зараховані періоди роботи з 28.01.1997 по 26.03.2005 та з 15.06.2005 по 31.10.2005.

На підставі поданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 25 від 20.10.2023 про відмову у переведенні на пенсію за віком за Списком №1 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 50 років, передбаченого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.10.2023 № 2300-0204-8/69938.

Не погоджуючись з відмовою у переведенні на пенсію за віком за ,списком №1 позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-ХІІ), від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058- IV).

Згідно статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ ( в редакції на час прийняття) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-V111, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII: визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Зазначеним Рішенням Конституційного Суду України встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 передбачено: «Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже на час звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком за Списком №1 статтею 13 Закону №1788-Х11 передбачено, що право на пенсію за віком за Списком №1 мають, зокрема, жінки, які досягли віку 45 років та стаж роботи не менше 15 років, з них стаж роботи за Списком №1 не менше 7 років 6 місяців.

При цьому відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 вказані положення застосовуються лише щодо осіб, які мають необхідний стаж роботи за Списком №1 та Списком №2 до 1 квітня 2015 року.

З 01.01.2004 розпочав дію Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 09.07.2003 №1058-ІV, який є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, та передбачає призначення пенсій за віком, по інвалідності та по втраті годувальника.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-1V було передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Отже з 01.01.2004 року пільгові пенсії в частині віку та стажу призначались відповідно до Закону №1788-Х11, а в частині заробітку та розміру пенсії відповідно до Закону №№1058-ІV.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності з 11.10.2017 року (в частині призначення пільгових пенсій з 01.01.2017) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-V111, яким текст Закону №1058-1V був доповнений статтею 114.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-VI працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто пенсійний вік для виходу на пенсію за Списком №1 як для чоловіків, так і для жінок встановлено 50 років.

Крім цього до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV були внесені зміни, якими було передбачено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Отже з 01.01.2018 призначення пільгових пенсій за Списком №1 регулюється статтею 114 Закону №1058-1V, яка визначає пенсійний вік для призначення права на пенсію за Списком №1 для жінок -50 років.

Спірні відносини щодо визначення пенсійного віку осіб, які до 01.04.2015 набули пільговий стаж за Списком №1 та Списком №2, необхідний для призначення пільгової пенсії, були предметом розгляду у зразковій справі №360/3611/20.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, дійшов висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 25 від 20.10.2023 про відмову у переведенні на інший вид пенсії вік позивача становить 46 років, страховий стаж становить 27 років 02 місяці 05 днів, пільговий стаж за Списком № 1 становить 7 років, 10 місяців 16 днів.

З розрахунку стажу для розрахунку права форми РС-право вбачається, що до пільгового стажу за Списком №1 зараховані періоди роботи з 28.01.1997 по 26.03.2005 та з 15.06.2005 по 31.10.2005., тобто до 01.04.2015.

Отже враховуючи рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) та висновок Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20 суд дійшов висновку, що позивач працювала на пільгових роботах за Списком №1 до 01.04.2015 та має необхідний страховий стаж 27 років 2 місяці 5 днів, з них пільговий стаж роботи за Списком №1 7 років 10 місяців 6 днів, на час звернення із заявою про переведення на пенсію за віком її вік становить 46 років, тому має право на пенсію відповідно до статті 13 Закону №1788-Х11 в редакції, яка була чинною до 01.04.2015.

Отже відмова у переведенні на пенсію за віком за Списком №1 у зв`язку з недосягненням віку 50 років, передбаченого статтею 114 Закону №1058-1V, є протиправною, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №25 від 20.10.2023 є необгрунтованим і підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 28.07.2022 суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485 головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України та відповідно до п.п. 3 п. 4 організовують роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Таким чином, питання призначення і виплати пенсій належить до виключної компетенції відповідачів.

Згідно ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи, що позивач на час звернення із заявою про переведення на пенсію за віком досягла 45 років, мала необхідний страховий стаж роботи 27 рік 02 місяці 5 днів, у тому числі на пільгових умовах за Списком №1 7 років 10 місяців 16 днів, передбачений пунктом «а» Закону № 1788-ХІ1 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, суд з метою належного і ефективного способу захисту порушеного права вважає за необхідне відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 13.10.2023 та прийняти рішення про переведення на пенсію за віком за Списком №1.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 13.10.2023, то у її задоволенні слід відмовити, оскільки безпосередній розгляд матеріалів, доданих до заяви позивача від 13.03.2023 про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, обчислення стажу та прийняття акту владно-розпорядчого характеру у формі рішення від № 25 від 20.10.2023, яким порушені права позивача, здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а отже і відновлення порушеного права має бути здійснено саме вказаним органом.

Щодо вимоги позивача провести перерахунок пенсії за минулий період з 28.07.2022 суд зазначає, строки призначення пенсій передбачені ст. 45 Закону №1058-1V, і при прийнятті рішення відповідачем не визначались, а отже не є спірними.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Завдання, покладені на органи Пенсійного фонду України, в тому числі щодо прийняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії за своєю правовою природою є їх виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), а тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже вирішення питання щодо строку, з якого має бути призначена пенсія за віком, є компетенцією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а тому позовні вимоги в цій частині є передчасними і задоволенню не підлягають.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 5, 9, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №25 від 20.10.2023 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 13 жовтня 2023 року та прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО