Справа № 320/6994/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 320/6994/23

адміністративне провадження № К/990/9809/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі №320/6994/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Державної податкової служби України про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , начальника відділу мобілізаційної роботи та охорони праці Департаменту інфраструктури та бухгалтерського обліку Державної податкової служби України, 16 січня 2023 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців;

- зобов`язати Державну податкову службу України поновити на державній службі ОСОБА_1 на посаді начальника відділу мобілізаційної роботи та охорони праці Департаменту інфраструктури та бухгалтерського обліку Державної податкової служби України з 16 січня 2023 року, а у разі неможливості, поновити на державній службі ОСОБА_1 на іншій рівнозначній посаді (посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівня державного органу) категорії «Б», за згодою ОСОБА_1 ;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату (щомісяця), яка складає 37473,26 грн. за один місяць, за час вимушеного прогулу з 16 січня 2023 року до дня поновлення ОСОБА_1 на роботі;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, яка складає 74 946,52 грн., з врахуванням вже виплачених двох посадових окладів у сумі 26900,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Державної податкової служби України щодо припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , начальника відділу мобілізаційної роботи та охорони праці Департаменту інфраструктури та бухгалтерського обліку Державної податкової служби України, 16 січня 2023 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної податкової служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової служби України від 16 січня 2023 року № 38-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу мобілізаційної роботи та охорони праці Департаменту інфраструктури та бухгалтерського обліку Державної податкової служби України з 16 січня 2023 року;

- стягнуто з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 січня 2023 року по 11 липня 2023 року у розмірі 169 651,44 грн;

- у решті вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині:

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу мобілізаційної роботи та охорони праці Департаменту інфраструктури та бухгалтерського обліку Державної податкової служби України з 16 січня 2023 року;

- стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 29621,68 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот двадцять одна гривні 68 копійок), з якої мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі.

13 березня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі №320/6994/23.

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевська О.Р. з 25 березня 2024 року по 05 квітня 2024 року перебувала у відпустці, відповідно до наказу №174-кв від 18 березня 2024 року.

Вирішення питання про відкриття касаційного провадження за цією скаргою вирішується після виходу судді-доповідача з відпустки.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано частину третю статті 49-2 Кодексів законів про працю України року без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі №200/6515/21 щодо вивільнення працівників.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

При цьому правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржник, посилаючись на постанову Верховного Суду в справі №200/6515/21, не обґрунтував, що ця постанова ухвалена у справі за подібними відносинами із цією справою.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на пункт 6 частини першої статті 2 Закону України №889, зазначає, що рівнозначною посадою є посада державної служби, що належить до однієї з підкатегорій посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

У контексті викладеного скаржник зазначає, що у зв`язку з організаційно-штатними змінами у ДПС позивачеві було вручено попередження про звільнення та одночасно запропоновано йому вакантні посади головних державних інспекторів відділів, обійняти які позивач відмовився. При цьому вакантні посади начальників структурних підрозділів, про які зазначили суди попередніх інстанцій, позивачеві не пропонувалися, адже відповідно до критеріїв, установлених у пункті 6 частини першої статті 2 Закону України №889 такі посади були вищими за посаду, яку обіймав позивач (ураховуючи підкатегорію таких посад).

Тому, на думку скаржника, він виконав обов`язок, встановлений нормами чинного законодавства щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Проте такі доводи скаржника не узгоджуються із змістом постанови Верховного Суду у справі №200/6515/21. У цій постанові викладено висновок про те, що обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника або уповноважений ним орган з дня попередження про звільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які були на день звільнення.

Водночас у вказаній постанові Верховний Суд не вирішував питання застосування пункту 6 частини першої статті 2 Закону України №889 у контексті того, які посади державної служби є рівнозначними для цілей застосування частини третьої статті 87 Закону України №889 та пропозиції державному службовцеві іншої роботи у випадку скорочення штату/чисельності державних службовців.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі №320/6994/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська