Справа № 606/428/24
Суддя: Малярчук В. В.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/428/24
Рішення

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі судового засідання Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Никитюк Р.І. звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1415102 від 11.02.2024, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вважає, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1415102 від 11.02.2024 року, складеною інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Слободою Павлом Ігоровичем , визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_1 11.02.2024 о 00:09:25 дорога АД М19 396 км/ як водій, керуючи ТЗ, не пред`явив для перевірки документів, а саме посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільних прав, відповідно власників наземних ТЗ. 13.02.2024 року, будучи представник ОСОБА_1 - адвокат Никитюк Р.І. звернувся до відповідача із адвокатським запитом відповідно до якого просив надати докази вчинення його клієнтом адміністративного правопорушення інкримінованого в оскаржуваній постанові. У відповідь на його адвокатський запит, відповідач 15.02.2024 року надав копію оскаржуваної постанови та відеореєстратора із службового автомобіля, та запису з н/к поліцейського № 474760 та № 472389, які значаться в додатку 7 до оскаржуваної постанови. З відеозапису реєстратора із службового автомобіля вбачається, що о 00 год. 09 хв. 00 службовий автомобіль патрульної поліції грубо порушуючи вимоги п. 11.3 ПДР України (виїзд на смугу зустрічного руху) рухається за Volkswagen touareg а о 00 год. 09 хв. 12 сек. подає вимогу про зупинку ТЗ, шляхом включення світлових проблискових маячків червоного та синього кольору, після чого водій транспортного засобу Volkswagen touareg, подавши правий покажчик повороту здійснює зупинку свого ТЗ на узбіччя дороги. Надалі із відеозапису з нагрудної камери поліцейського № 472389 о 00 год. 09 хв. 27 сек. за відсутності будь-яких об`єктивних підстав, одразу підбіг до пасажирської сторони автомобіля Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 та в грубій формі в наказовому порядку вимагав в ОСОБА_1 відчинити двері та вийти з автомобіля. Після чого, інспектор повідомив ОСОБА_1 , що він нібито пересів з місця водія на пасажирське місце, на що останній категорично заперечував, в тому числі й водій автомобіля - ОСОБА_3 . Так, протягом усього відео як з н/к № НОМЕР_2 та 472389 інспектор поліції наполягав на тому, що ОСОБА_1 пересів з водійського місця на пасажирське, а о 00 год. 09 хв. 57 сек. поліцейський стверджено вказує, що є докази того, що позивач пересів з місця водія і це задокументовано на відео реєстраторі службового автомобіля. Повертаючись до записів з відеореєстратора із службового автомобіля поліції, то на такому жодним чином не вбачається, що ОСОБА_1 будь - яким чином пересідає з водійського місця на пасажирський. Крім того, на момент коли працівник поліції підбіг до пасажирських дверей, ОСОБА_1 перебував на пасажирському місці про що неодноразово було наголошено працівнику поліції. Надалі по відео з н/к № 474760 та 472389 відбувається уже спокійний діалог між ОСОБА_1 його дружиною ОСОБА_3 (водієм тз) та поліцейськими, де останні вкотре стверджували, що позивач пересів з водійського місця на пасажирський, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наполягали на зворотному. З огляду на зазначене варто наголосити, що за сталою практикою ВС наголошено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постановах від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, від 25.06.2020 у справі № 607/1068/17, від 07.02.2019 у справі № 161/11151/17, від 15.10.2020 у справі № 640/8540/19, від 12.06.2020 у справі № 805/3899/17-а. Таким чином, з аналізу відеозаписів наданих на мій адвокатський запит УПП в Тернопільській області, то такі не містять жодних доказів проте, що ОСОБА_1 пересів з водійського місця на пасажирський, а твердження поліцейського ґрунтуються виключно на його суб`єктивній думці, тобто на припущеннях. Крім того, варто наголосити, що вимога працівника поліції пред`явити документи визначені в п. 2.1. ПДР України належить виключно до водія транспортного засобу.

З оскаржуваною постановою позивач та його представник не погоджуються, вказують на те, що викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 ПДР України не порушував. Враховуючи вказане, позивач та його представник вважають постанову від 11.02.2024 незаконною та просять її скасувати.

26.03.2024 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву від УПП в Тернопільській області, у якому представник відповідача позов не визнав, зазначив, що 11.02.2024 о 00:09 год. позивач на А/Д М19 296 км/ як водій, керуючи ТЗ марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив для перевірки документів, а саме посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4.а ПДР чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУПАП. Відеозаписами з нагрудного відео реєстратора поліцейського, які долучаються до матеріалів адміністративної справи, зафіксовано не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб на неодноразові вимоги працівників поліції. Щодо посилання позивача в адміністративному позову на те, що він, ніби-то, не здійснював керування транспортним засобом під час обставин, викладених в оскаржуваній постанові, звертаємо увагу суду на те, що постановою Чортківського районного суду від 01 березня 2024 року по справі № 608/396/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка долучається відповідачем до матеріалів справи останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаною постановою судом встановлений факт керування позивачем транспортним засобом 11 лютого 2024 року о 00 год. 09 хв. Так, в постанові суду вказано, що «Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_3 про те, що вона керувала транспортним засобом, оскільки з відеозапису видно, що водій і пасажир помінялись місцями в салоні автомобіля, покази, на думку суду є надуманим та спрямованим на те, що її чоловік ОСОБА_1 уник відповідальності».

Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити зі славшись на мотиви викладені у позовній заяві.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просить справу слухати у його відсутності та відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він проживає АДРЕСА_2, перебуваючи на місці пригоди 11.02.2024 о 00:09 год. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 , а керувала 11.02.2024 о 00:09 год. транспортним засобом марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . У салоні автомобіля також перебувала ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає АДРЕСА_1 ,перебуваючи на місці пригоди 11.02.2024 о 00:09 год. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 , а керувала 11.02.2024 о 00:09 год. транспортним засобом марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Вона разом з ОСОБА_4 була в салоні автомобіля.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_2, перебуваючи перебувала за кермом 11.02.2024 о 00:09 год. та керувала транспортним засобом марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 , а не ОСОБА_1 під час зупинки працівників поліції, також з ними у салоні були ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Суд заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

11.02.2024 року інспектором 1 взводу 3 роти батальону УПП в Тернопільській області Слободою П.І., було винесено постанову серії ЕАН № 1415102 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 11.02.2024 о 00:09 год. позивач на А/Д М19 296 км/ як водій, керуючи ТЗ марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив для перевірки документів, а саме посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4.а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУПАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ЕАН № 1415102 від 11.02.2024 року, позивач та його представник звернулися до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 КУпАП. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Однак, для підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідач, відповідно до вимог статті 251 КУпАП надав відеозапис події. Проте, відповідач надав відеозапис, на якому не відображено порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 а саме: п.2.4 (а) ПДР.

Дослідженому в судовому засіданні диск з нагрудної відеокамери поліцейського відображено, що позивач ОСОБА_1 сидить в автомобілі зі сторони пасажира. Інспектор поліції наполягав на тому, що ОСОБА_1 пересів з водійського місця на пасажирське, а о 00 год. 09 хв. 57 сек. поліцейський стверджено вказує, що є докази того, що позивач пересів з місця водія і це задокументовано на відео реєстраторі службового автомобіля. Повертаючись до записів з відеореєстратора із службового автомобіля поліції, однак, на ньому не вбачається, що ОСОБА_1 будь - яким чином пересідає з водійського місця на пасажирське.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками поліції зафіксовано у встановленому законом порядку, однак не відображає обставин викладених у постанові серії ЕНА № 1415102 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, до матеріалів справи додано компакт диск з відео фіксацією з нагрудної камери поліцейського, який не підтверджує керування водієм ОСОБА_1 автомобілем марки Volkswagen touareg д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд не приймає як доказ обставини вказані у постанові Чортківського районного суду від 01.03.2024 про визнання винним ОСОБА_1 у чиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як вказана постанова не вступила взаконну силу, є предметом розгляду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Стаття 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 та порушення ним п. 2.4 а ПДР України, які могли би бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, єдиним наданим доказом є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така позиція суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Зі змісту пункту 1 статті 247 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Враховуючи вказане вище, суд, дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові від 11.02.2024 не підтверджується жодним допустимим доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем без зазначення доказів правомірності винесення даної постанови.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача, наявні у справі докази, зокрема постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив вказані у ній правопорушення, а будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню та справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

На підставі наведеного, керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1415102 від 11.02.2024, згідно якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Управляння патрульної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 605 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідно до частини 4 статті 286 КАС України.

Суддя В.В. Малярчук