Справа № 200/7170/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року справа №200/7170/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 200/7170/23 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.07.2023 № 14 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 114 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 10.01.1984 по 30.06.1998.

В обґрунтування позову зазначив, що 07 липня 2023 року звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 14.07.2023 № 14 в призначені пенсії було відмовлено, у зв`язку з відсутності необхідного страхового стажу 30 років.

При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в колгоспі з 10.01.1987 по 30.06.1998, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум трудової участі у колгоспі.

Такі дії відповідача є протиправними, оскільки записами в трудовій книжці, архівною довідкою підтверджено дні трудової участі позивача в колгоспі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.07.2023 року № 14 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2023 про призначення пенсії за віком у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 з зарахуванням до страхового стажу періодів участі у колгоспі з 10.01.1987 по 31.12.1987, з 01.01.1989 по 31.12.1994, з 01.01.1996 по 31.12.1996 у повному обсязі, а періодів з 01.01.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 30.06.1998 - за фактичною тривалістю.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідно до наданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було встановлено, що загальний страховий стаж становить 23 роки 3 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Пільговий стаж позивача за Списком № 2 становить 4 роки 11 місяців 6 днів.

До страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі з 10.01.1984 по 30.06.1998 у зв`язку з відсутністю відомостей про встановлену мінімальну трудову участь та фактично виконану трудову участь позивача за зазначений період.

Надані позивачем документи не містять відомостей, що позивач виконував у спірний період встановлений мінімум трудової участі, а позивачем не надано будь-яких інших документів про відпрацьовані трудові дні.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії від 07.07.2023 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії від 07.07.2023 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України від 14.07.2023 № 14 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 23 роки 3 місяці, пільговий стаж 4 роки 11 місяців 6 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 10.01.1984 по 30.06.1998, оскільки відсутні відомості про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі.

Згідно копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 позивач 10.01.1987 прийнятий в члени колгоспу імені 40 років Жовтня тваринником МПФ № 5, 12.08.1994 колгосп імені 40 років Жовтня реорганізовано в КСП імені 40 років Жовтня, 30.06.1998 позивача звільнено з КСП імені 40 років Жовтня у зв`язку з реорганізацією та переведений на роботу в ТОВ Промінь за п. 5 ст. 36 КЗпП України.

У трудовій книжці наявні записи щодо трудової участі позивача в суспільному господарстві а саме, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1987 рік 140 днів, позивачем виконано річного мінімуму 169 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1988 рік 180 днів, виконано річного мінімуму 98 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1989 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 339 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1990 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 350 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1991 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 358 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1992 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 345 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1993 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 316 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1994 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 313 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1995 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 202 дні, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1996 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 350 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1997 рік 270 днів, виконано річного мінімуму 187 днів, при прийнятому колгоспом річному мінімуму трудової участі за 1998 рік 140 днів, виконано річного мінімуму 94 дні.

Відповідно до архівної довідки Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 25.04.2023 № 12.05-19/9 зазначено періоди нарахування позивачеві заробітної плати та кількість відпрацьованих позивачем людиноднів у колгоспі імені 40 років Жовтня (в подальшому КСП 40 років Жовтня) за період 1987-1998 роки помісячно.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що записами трудової книжки позивача підтверджено відомості про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі позивача у колгоспі, тому пенсійний орган безпідставно не зарахував спірний період роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 24 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

На підставі частин першої та другої статті 53 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана […] на підставі членства в колгоспах […], незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як свідчать матеріали справи, в трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 УКР № 1394998 визначено як кількість необхідних трудоднів, так і фактична кількість трудоднів, відпрацьованих позивачем за спірний період.

Також кількість відпрацьованих позивачем людиноднів та нарахування позивачеві заробітної плати за час участі у колгоспі підтверджується архівною довідкою Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 25.04.2023 № 12.05-19/9.

Тому відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача роботу, виконувану в колгоспі в період з 10.01.1987 по 31.12.1987, з 01.01.1989 по 31.12.1994, з 01.01.1996 по 31.12.1996 у повному обсязі, а в періодах з 01.01.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 30.06.1998 - за фактичною тривалістю.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.07.2023 № 14 є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2023 про призначення пенсії за віком у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 з зарахуванням до страхового стажу періодів участі у колгоспі з 10.01.1987 по 31.12.1987, з 01.01.1989 по 31.12.1994, з 01.01.1996 по 31.12.1996 у повному обсязі, а періодів з 01.01.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1995 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 30.06.1998 - за фактичною тривалістю.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 200/7170/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 200/7170/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 08 квітня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв