Справа № 480/11333/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.М. Гелета
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 р. Справа № 480/11333/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2024, по справі № 480/11333/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.09.2023 № 77 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 11.11.2022 (дня звернення з заявою) із врахуванням довідки виконавчого комітету Шосткинської міської ради про заробітну плату від 28.09.2023 № 173 та виплатити утворену заборгованість за вказаний період.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що його право на призначення пенсії ґрунтується сукупно на приписах Законів України «Про державну службу» та «Про службу в органах місцевого самоврядування», з огляду на які він набув право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» при досягненні 62 річного віку, оскільки на момент прийняття Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № № 889-VIII мав необхідний загальних стаж та стаж роботи на посадах державної служби (прирівняних до них виборних посадах більше 8 років) в порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу робот на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

11.11.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

В подальшому рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі № 480/162/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2022, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

На виконання зазначеного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумської області прийнято рішення від 23.08.2023 № 77, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

21.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої додано, у тому числі, довідку про заробітну плату.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 28.09.2023 № 77, яким відмовлено у переведенні позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із тим, що позивач не працював на посаді та відсутній необхідний стаж роботи на посаді державного службовця станом на 01.05.2016, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу".

Не погодившись із рішенням пенсійного органу позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з відсутності підстав здійснення перерахунку пенсії позивача за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

До 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців регулювалося Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, право на пенсію державного службовця за яким мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу", підпунктом 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пп. 10-12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (від 16.12.1993 № 3723-XII) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (від 16.12.1993 № 3723-XII) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 3723-XII основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Так, відповідачем в основу оскаржуваного рішення покладено висновки про те, що на момент набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 899-VІІІ від 10.12.2015 (01.05.2016) позивач не перебував на посаді, віднесеній до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 889-VІІІ та актами Кабінету Міністрів України, та не мав 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 889-VІІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Отже, спірним питанням є наявність у позивача стажу роботи на державній службі, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та перебування станом на 01.05.2016 на посаді, що віднесена до посад державної служби.

Наявність підстав для призначення пенсії державного службовця позивач обґрунтовував набутим стажем роботи в органах місцевого самоврядування, а саме на посаді голови виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради у період з 07.03.1985 по 10.08.1994.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у позивача наявний періоди роботи на вказаній посаді з 07.03.1985 по 10.08.1994, тобто 9 років 5 місяців 4 дні.

Позивач зазначав, що за наявності стажу служби в органах місцевого самоврядування більше 8 років та по досягненню 60 років мав законні сподівання на отримання пенсії державного службовця по досягненню 62 років, право на яке отримав у зв`язку із прийняттям нового Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (в редакції станом на 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з ч. 10 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (в редакції до 01.10.2017) посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4 частини першої, частиною другою статті 79 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.

На теперішній час діє редакція ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", яка набрала чинності з 01.10.2017, та відповідно до якої пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, ч. 10 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" виключена на підставі Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 - застосовується з 01.10.2017.

Отже, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 21.09.2023 про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», як і на момент призначення позивачу пенсії 23.11.2017, діяла ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», в редакції, яка визначає, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином посилання позивача на положення ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є безпідставними.

Крім того, слід додати, що за правового регулювання спірного питання відповідно до ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», на яку посилається позивач, необхідною умовою для призначення пенсії була наявність відповідного страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: у чоловіків 35 років.

Втім, на момент призначення пенсії за віком позивачу 27.11.2017 відповідно до розрахунку страховий стаж останнього становив 31 рік 4 місяців 25 днів.

Також згідно з ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції станом на 01.10.2017) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Однак, як встановлено судовим розглядом, стаж позивача в органах місцевого самоврядування становить 9 років 5 місяців 4 дні (період роботи з 07.03.1985 по 10.08.1994).

Таким чином, ні на момент дії ч. 10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в редакції до 01.10.2017, ні в редакції після 01.10.2017, позивач не мав підстав на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з огляду на відсутність відповідного стажу.

Стосовно посилань позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 620/18218/21 колегія суддів зазначає, що в силу ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, висновки, сформовані у справі № 620/18218/21 не є релевантними до обставин даної справи, оскільки у позивача у справі № 620/18218/2 був наявний необхідний стаж для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.09.2023 № 77 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з огляду на що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 по справі № 480/11333/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий