Справа № 340/357/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/357/24

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Казанчук Г.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника ОСОБА_2 з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 17.11.2023 року про надання медичної допомоги, направлення на лікування, проходження військово-лікарської комісії та огляд медико-соціальною експертною комісією.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023 року про надання медичної допомоги, направлення на лікування, проходження військово-лікарської комісії та огляд медико-соціальною експертною комісією.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Після отримання мінно-вибухової травми проходив лікування та реабілітацію з 07.05.2023 року до 13.11.2023 року. В подальшому, 14.11.2023 року ОСОБА_1 обстежив лікар травматолог військової частини НОМЕР_2 , який вказав, що ОСОБА_1 потребує лікування та направлення на проходження в ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби. У зв`язку з незнанням місця розташування військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 направив рапорт від 17.11.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про направлення його рапорту до військової частини НОМЕР_1 . Однак, до теперішнього часу рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023 року про надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження ВЛК та огляд МСЕК командуванням військової частини НОМЕР_1 розглянуто не було. Вказана бездіяльність стала підставою для звернення до суду.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 року запропоновано відповідачу направити/продублювати направлення відзиву на позов з витребуванням додаткової інформації та витребувано у позивача письмову інформацію про те де він знаходиться/перебуває з 14.11.2023 року по сьогоднішній день (відпустка, лікування тощо) та витребуваний доказ, на який він посилається, у якості придатної для читання (висновок про огляд травматологом військової частини НОМЕР_2 ), а також письмові пояснення, яким чином (направлення тощо) позивач потрапив до травматолога військової частини НОМЕР_2 ?

Військової частиною НОМЕР_1 (надалі відповідач) продубльовано направлення відзиві через систему ''Електронний суд'' про заперечення проти позивних вимоги, оскільки після проходження реабілітаційного лікування ОСОБА_1 не прибув у розташування військової частини і не відповідав на телефонні дзвінки. Вказане стало підставою для призначення службового розслідування, за результатом якого винесений наказ в/ч НОМЕР_1 від 16.12.2023 року №1066, яким до ОСОБА_1 застосовано сувору догану із позбавлення премій та направлено матеріали розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідування.

При цьому, 16.12.2023 року до військової частини надійшов рапорт ОСОБА_1 та медичні документи, розглянувши які, була надана відповідь від 16.12.2023 року №8337.

До відзиву на позов долучено клопотання відповідача про поновлення строку подання відзиву на позов, який сформовано та направлено військовою частиною 07.02.2024 року.

Ухвалою судді від 29.01.2024 року встановлено строк подання відзиву на позов (15 днів), оскільки відзив сформований та надісланий іще 07.02.2024 року, що підтверджується відповіддю на відзив представника позивача, тому суд вважає, що технічний збій в електронній системі ''Електронний суд'' через який суд не отримав відзив на позов, не є фактом пропущення відповідачем строку на його подання. Не пропущений строк не підлягає поновленню.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вказано, що під час проведення у військовій частині службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини, командиру військової частини було достовірно відомо про місце знаходження ОСОБА_1 та про потребу у наданні йому направлення на лікування з метою здійснення необхідної хірургічної операції. Наголошує, що позиція відповідача про обов`язок особисто з`явитись у розташування військової частини не ґрунтується на вимогах закону.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач) проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

31.01.2023 року під час виконання бойового завдання солдат ОСОБА_1 отримав поранення, а саме: мінно вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої верхньої кінцівки у вигляді післятравматичної невропатії ліктьового нерву з тимчасовим порушенням функцій.

05.03.2023 року після проходження лікування позивач прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідачем вказано, що 15.04.2023 року позивач вибув на лікування згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2023 №106.

27.04.2023 року позивач повернувся з лікування у розташування військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2023 №119. Військовослужбовцем було надано довідку військово-лікарської комісії від 26 квітня 2023 року №5445. Згідно рекомендацій прописаних у довідці ВЛК на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує реабілітаційного лікування.

07.05.2023 року позивача направлено на стаціонарне лікування до КНП ''Новгородківська лікарня'' Кіровоградської області, згідно направлення виданого 07.05.2023 №1974 та на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2023 року №128 (а.с.60).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 року №321 позивача знято з усіх видів забезпечення (а.с.60 зв.).

17.11.2023 року тимчасово виконуючим обов`язки командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 . У рапорті молодший лейтенант ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_1 на зв`язок не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження не відоме.

По даному факту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 року № 1076 призначено службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2023 року №1066 ''Про результати службового розслідування'' за неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, позбавлено доплат та премій, а копію матеріалів службового розслідування направлено до Територіального управління Державного бюро розслідування (а.с.61-62).

Позивач вказує про те, що він звернувся із рапортом від 17.11.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте не отримав відповіді на свій рапорт про надання медичної допомоги.

Отже наявність протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту від 17.11.2023 року є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України

від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту ВС ЗСУ передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Відповідно до статті 233 Статуту ВС ЗСУ збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту ВС ЗСУ збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально- профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту ВС ЗСУ визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Відповідно до статті 254 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Відповідно до статті 260 Статуту ВС ЗСУ на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Крім того, аналіз Статуту ВС ЗСУ дає підстави дійти висновку про те, що будь яке переміщення поза межами розташування військової частини має супроводжуватись відповідним дозволом/наказом/направленням командира військової частини.

У позові представник позивача зазначає про те, що '' ОСОБА_1 пройшов обстеження у травматолога військової частини НОМЕР_2 '', при цьому, жодного наказу/дозволу/направлення тощо від командира військової частини НОМЕР_1 отримано не було. Ухвалою суду від 28.03.2024 року у позивача витребувані письмові пояснення стосовно вказаного доказу із вимогою надати доказ, на який він посилається, у якості придатної для читання (висновок про огляд травматологом військової частини НОМЕР_2 ), а також письмові пояснення, яким чином (направлення тощо) позивач потрапив до травматолога військової частини НОМЕР_2 , з огляду на те, що в/ч НОМЕР_3 є військовим госпіталем. Проте, протягом строку, встановленого судом, ні пояснення ні доказ у якості придатним до читання до суду не надано.

Водночас, у позові представник позивача вказує про погіршення стану здоров`я позивача, що ставить під сумнів можливість несення військової служби.

Суд звертає увагу, що предметом даного спору є наявність бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача від 17.11.2023 року.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем безпосередньо від позивача рапорту від 17.11.2023 року.

16.12.2023 року за вх. №824 до військової частини НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_4 надійшли документи, а саме: рапорт солдата ОСОБА_1 та медичні документи.

Розглянувши рапорт позивача від 17.11.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 було надано відповідь від 16.12.2023 за вих. №8337 (а.с.63 зв). Отже, наразі відсутній предмет спору, оскільки така відповідь надана позивачу іще до його звернення до суду.

Відсутність спору на день звернення позивача до суду, у свою чергу, взагалі виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Враховуючи вищезазначене, суд констатує про відсутність порушеного права позивача щодо не розгляду рапорту від 17.11.2023 року станом на день звернення позивача до суду (22.01.2024), оскільки рапорт був розглянутий іще 16.12.2023 року. Вказане є беззаперечною підставою для відмови в позові.

Принагідно суд зауважує, що правомірність відповіді від 16.12.2023 року не є предметом цього спору.

Суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості прибуття до відповідача, з огляду на те, що такі доводи не підтверджені належними та допустими доказами, оскільки жодного медичного документа, який би свідчить саме про неможливість пересування позивача чи то про наявність необхідності ургентної оперативної дії (проведення операції тощо).

Позовна вимога про зобов`язання розглянути рапорт ОСОБА_5 від 17.11.2023 року є похідною від першої позовної вимоги, яка відхилена судом, а відтак також не підлягає задоволенню, оскільки рапорт ОСОБА_1 від 17.12.2023 року розглянуто та на нього надана відповідь.

Враховуючи вищезазначене, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК