Справа № 120/13932/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 квітня 2024 р. Справа № 120/13932/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/13932/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 21.11.2023, яке набрало законної сили 22.12.2023, вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 81 від 01.05.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В решті позовних вимог відмовлено.

08.01.2024 до суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням вищевказаного рішення, подана в порядку визначеному статтею 382 КАС України, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати у 10-денний строк звіт про виконання судового рішення.

Заява обґрунтовується тим, що на виконання судового рішення Головним управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 81 від 25.12.2023. Підставою для такого рішення зазначено відсутність заяви про призначення пенсії та оригіналів документів. Разом з тим позивач звертає увагу на те, що рішенням суду від 21.11.2023 у справі № 120/13932/23 було встановлено, що заява від 14.10.2022 подавалася до пенсійного фонду про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відтак, на думку позивача, відповідач ігнорує закон та не виконує рішення суду.

Ухвалою суду від 09.01.2024 заяву позивача прийнято до розгляду та вирішено здійснити її розгляд у 10-денний строк в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 18.01.2024 заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 120/13932/23 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протягом 20 днів з дня постановлення цієї ухвали (до 07.02.2024) подати до Вінницького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 120/13932/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

06.02.2024 до суду надійшов звіт відповідача про виконання рішення суду від 21.11.2023 у справі № 120/13932/23, в якому повідомляється про виконання судового рішення.

Відповідач зазначає, що на виконання рішення суду у вказаній справі Головним управлінням повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та за результатами його розгляду прийнято рішення № 81 від 25.12.2023, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність станом на 14.10.2022 заяви позивача встановленої форми про призначення пенсії та оригіналів необхідних для цього документів про стаж, вік та заробітну плату особи. При цьому відповідач звертає увагу на те, що із належно оформленою заявою про призначення пенсії (згідно з Додатком № 1 до Порядку № 22-1) ОСОБА_1 вперше звернувся до пенсійного органу 18.05.2023 і на підставі цієї заяви йому призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 07.02.2024 витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зобов`язати його у 10-денний строк з дня надходження цієї ухвали надати суду (у вигляді завірених копій) заяву ОСОБА_1 від 18.05.2023 про призначення пенсії за віком з усіма доданими до неї документами та рішення пенсійного органу за результатами розгляду такої заяви (рішення про призначення пенсії за віком).

09.04.2024 до суду надійшли витребувані у відповідача документи, з яких видно, що пенсія за віком призначена ОСОБА_1 згідно з рішенням № 81 від 26.05.2023 на підставі його звернення (заяви) від 18.05.2023.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши звіт про виконання судового рішення, суд при вирішенні питання про його прийняття керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України № 1403-VIII від 2 червня 2016 року "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ухвалою від 18.01.2024 відповідачу надавався строк для подання звіту про виконання судового рішення у цій справі, за результатами розгляду такого звіту суд, в силу вимог закону, може або накласти на начальника Головного управління штраф за невиконання судового рішення, або прийняти звіт про виконання судового рішення.

Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 120/13932/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 81 від 01.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язано відповідне Головне управління з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому суд врахував рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі № 120/9632/22, яке набрало законної сили та зі змісту якого вбачалося, що відповідач, тобто Головне управління, не прийняв жодного рішення щодо вирішення заяви позивача від 14.10.2022 про призначення пенсії, а лише надав лист-роз`яснення № 200-0208-8/80651 від 31.10.2022, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Відтак при вирішенні справи № 120/13932/23 суд врахував, що оскаржуване в цій справі рішення пенсійного органу № 81 від 01.05.2023 було прийняте саме на виконання рішення суду від 24.03.2023 у справі № 120/9632/22, яким визнано протиправною Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неприйняття рішення при розгляді заяви ОСОБА_1 від 14.10.2022 про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути таку заяву з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

Отже, ухвалюючи рішення у справі № 120/13932/23, суд не досліджував обставин звернення позивача з заявою від 14.10.2022 про призначення пенсії, а керувався висновками суду у іншій справі та покладеним на відповідача за рішенням суду обов`язком розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти за наслідками її розгляду відповідне рішення.

При цьому суд погодився з доводами відповідача про те, що при зверненні до пенсійного органу та долученням до такої заяви копій документів, позивач не було дотримано вимог чинного законодавства в частині надання документів про стаж та вік, які мають бути подані виключно в оригіналі.

Відтак суд дійшов висновку, що оскільки подання зазначених документів у копіях позбавляє пенсій орган можливості належним чином ідентифікувати заявника, перевірити зміст і належне оформлення наданих документів, не може бути задоволена позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком та здійснити її перерахунок та виплату з урахуванням раніше виплачених сум з 14.10.2022.

Водночас решта обставин, які є обов`язковими при призначенні пенсії, не досліджувалися судом в межах розгляду справ за № 120/9632/22 та № 120/13932/23, у тому числі судом не надавалася сутнісна оцінка документам, наданих позивачем при зверненні за призначенням пенсії за віком.

Зокрема, у рішенні від 21.11.2023 суд зауважив, що оскаржуване рішення № 81 від 01.05.2023 про відмову у призначенні пенсії прийняте відповідачем з підстав відсутності оригіналів документів (паспорту та документів підтверджуючих стаж роботи). Звідси випливає, що оскільки надані позивачем документи для підтвердження стажу роботи не були предметом оцінки суб`єкта владних повноважень, тобто пенсійного органу, суд не може самостійно надавати їм оцінку і вирішувати питання щодо достатності таких документів, оскільки це належить до дискреційних повноважень відповідного органу влади.

Під час розгляду звіту відповідача судом встановлено, що на виконання вищезазначеного судового рішення відповідач повторно розглянув звернення позивача про призначення пенсії за віком та прийняв рішення № 81 від 25.12.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, на виконання рішення суду у справі № 120/13932/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду повторно розглянуло заяву позивача та прийняло рішення, яке може бути предметом окремого судового оскарження, якщо позивач не погоджується з правомірністю його прийняття.

З наведеного випливає, що процедура розгляду пенсійним органом заяви позивача від 14.10.2023 завершена шляхом прийняттям рішення за № 81 від 25.12.2023.

Суд зазначає, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

Враховуючи зміст резолютивної частини рішення суду від 21.11.2023 та мотиви, з яких виходив суд під час його ухвалення та часткового задоволення позовних вимог, зокрема те, що суд не зобов`язував відповідача призначити позивачу пенсію з 14.10.2022, суд не вбачає підстав для висновку про те, що відповідачем не виконано судове рішення в адміністративній справі 120/13932/23.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про відсутність законних перешкод для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.02.2024 № 0200-0902-7/11259.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02 лютого 2024 року № 0200-0902-7/11259 (вх. № 7594 від 06 лютого 2024 року) про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року в адміністративній справі № 120/13932/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена 10.04.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович