Справа № 160/19454/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19454/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 року в адміністративній справі №160/19454/22 (головуючий суддя першої інстанції Рябчук О.С.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнюючого позову, просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційне призначення (розпорядження) щодо проведення процедури мобілізації відносно солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- скасувати пункт 82 Наказу №4 від 15.03.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата запасу ОСОБА_1 стрілець 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію» та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. солдата запасу ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС -100915А, шпк «солдат». Позивач вважає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та має право на відстрочку згідно із абзацом першим частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки є студентом 3-го курсу денної форми навчання у Дніпровському політехнічному коледжі. Також, у посвідченні про приписку до призовної дільниці №У-2003/4 від 20.02.2020 року наявна відмітка про відстрочку на навчання до 30.06.2023 року, а 16.03.2022 року проставлено відмітку про зняття з військового обліку. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув батько позивача ОСОБА_2 . Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про протиправність прийняття оскаржуваних рішень відповідачів та є підставою для їх скасування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 року в частині п. 82 зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільця 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 року ОСОБА_1 було зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця, а ОСОБА_1 прийняв посаду та приступив до військової служби та до виконання обов`язків за посадою. Наразі ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу та виконує завдання, за що отримує грошове забезпечення, інше фінансове забезпечення. Апелянт вказує, що суд зобов`язав відповідача видати наказ, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , однак судом не враховано, що такий вид військової адміністративної процедури, як «виключення зі списків особового складу військової частини» можливе лише в окремих випадках передбачених діючим законодавством, а саме на підставі рішення суду про визнання безвісті відсутньої особи або визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення та засудження до позбавлення/обмеження волі та/або позбавлення військового звання. При цьому, жодна з вказаних підстав не має відношення до позивача.

Також в апеляційній скарзі вказано, що судом першої інстанції не враховано пропуск позивачем процесуального строку на звернення з позовною заявою до суду.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представником позивача ОСОБА_3 надано до суду заяву про те, що позивач не підтримує свої позовні вимоги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.314 КАС України, позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження.

Згідно ч.2 ст.314 КАС України, у разі відмови від позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції наділений процесуальними повноваженнями прийняти відмову позивача від позову під час апеляційного провадження за апеляційними скаргами осіб на судові рішення, якими закінчено розгляд справи. Прийняття відмови від позову та у зв`язку з цим закриття провадження у справі можливе лише у випадку, якщо було таке провадження було відкритим.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Крім того, Частиною першою статті 167 КАС України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Таким чином, підстави для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_3 про те, що позивач не підтримує свої позовні вимоги, відсутні.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 року позивача було зараховано до списків військової частини та призначено на посаду стрільця, ВОС-100915А, шпк «солдат», постановлено на всі види забезпечення, ОСОБА_1 прийняв присягу та приступив до військової служби та виконання службових обов`язків.

На час звернення з адміністративним позовом ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці №У-2003/4 ОСОБА_1 взято на військовий облік 20.02.2020 р., наявна відмітка про відстрочку на навчання до 30.06.2023 року, 16.03.2022 року знято з військового обліку.

Відповідно до розпорядження заступника командира військової частини НОМЕР_2 № 7БП від 13.04.2022 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було відряджено на 10 діб на навчання до військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) АДРЕСА_1 , про що зроблено запис у посвідченні про приписку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Згідно до частини шостої статті 2 вказаного закону України визначено види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року № 64/2022», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 року та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Згідно до частини першої статті 24 вказаного Закону України, початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;

6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п.п. 1, 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Апеляційний суд за матеріалами справи дійшов висновку, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 , через скасування весняного призову та наявність відстрочки за статтею 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», були відсутні підстави для призову позивача на строкову військову службу.

Також суд вважає такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, надані суду першої інстанції твердження ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_5 підстав для призову ОСОБА_1 за мобілізацією, оскільки позивач є призовником, а не військовозобов`язаним чи резервістом.

При дослідженні посвідчення про приписку до призовної дільниці № У-2003/4 судом встановлено, що в п.п. 11, 12, 13 посвідчення відсутні записи про рішення призовної комісії щодо придатності до військової служби і призначення, призов, дати явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 та печатка.

Таким чином, ОСОБА_1 не призивався ІНФОРМАЦІЯ_7 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та не відправлявся до військової частини НОМЕР_1 . Жодних рішень (наказів) про мобілізацію ОСОБА_1 відповідач не приймав.

Доводи Військової частини НОМЕР_1 стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду не враховуються судом в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається що позивач та представник позивача зверталися до військової частини НОМЕР_1 та командування РУ ТРО « ІНФОРМАЦІЯ_8 » для вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. При цьому, військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів надання відповіді на адвокатський запит.

Крім того, судом враховано введення в Україні воєнного стану та перебування позивача на військовій службі.

На виконання вимог ухвал суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відзиву на позов військовою частиною НОМЕР_1 надано як підстави для зарахування до списків в/ч НОМЕР_1 та призначення на посаду (належним чином завірені копії) копії:

- посвідчення при приписку до призовної дільниці №У-2003/4;

- посвідчення про відрядження ОСОБА_1 .

Дослідивши вказані документи суд приходить до висновку, що вони не є підставами для зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів на підтвердження правомірності наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільця 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат».

В зв`язку з наведеним, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 р. в частині зарахування солдата запасу ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду стрільцем 2 взводу 4 стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат» не відповідає вимогам п.п. 1, 3 частини другої статті 2 КАС України, оскільки винесений відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обґрунтував та дійшов висновку про задоволення позовних вимоги щодо скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 15.03.2022 року у зазначеній частині та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пояснень ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.12.2022 року юр/4595 «Щодо виконання ухвали суду першої інстанції від 08.12.2022 року по справі № 160/19454/22» ІНФОРМАЦІЯ_7 не має можливості надати мобілізаційне призначення (розпорядження), так як жодних рішень (наказів) відносно мобілізації ОСОБА_1 не приймалось та до військової частини НОМЕР_1 не відправляли.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій та скасування ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційного призначення (розпорядження) щодо проведення процедури мобілізації відносно солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягала задоволенню.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в адміністративній справі №160/19454/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в адміністративній справі №160/19454/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко