Справа № 160/19734/23
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 160/19734/23

адміністративне провадження № К/990/12081/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чередник Ірина Олександрівна,

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року (суддя Бухтіярова М.М.) та

постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2024 року (колегія у складі суддів Юрко І.В., Білак С.В., Чабаненко С.В.)

у справі № 160/19734/23

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення гарантованої суми відшкодування за вкладом.

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО; відповідач), в якому просила стягнути з відповідача гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом (депозитом) за договором банківського вкладу від 11.02.2015 № 77463 у розмірі 165 тис. грн за рахунок коштів ФГВФО.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 27.11.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2024, задовольнив позов.

28.11.2023 ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чередник Ірина Олександрівна (далі - ОСОБА_2 ), подала до суду першої інстанції клопотання про вирішення питання судових витрат, а саме, стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 750,00 грн.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.12.2023, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2024, залишив заяву без розгляду відповідно до абз 3 ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

26.03.2024 ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чередник І.О., подала касаційну скаргу, що до Верховного Суду в якій, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2024, задовольнити заяву про розподіл судових витрат.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що ОСОБА_1 при поданні позову заявляла орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 тис. грн, в установлений п`ятиденний строк після ухвалення рішення звернулася з відповідною заявою.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 07.07.2023 у справі № 340/2823/21 виснувала, що своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20 сформулював правову позицію щодо застосування ст. 139, 143 КАС України стосовно строків заявлення учасником справи прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, згідно з якої:

« підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивач подав до суду першої інстанції після того, як суд першої інстанції ухвалив рішення по справі.

До цього позивач із заявами такого змісту не звертався, документів, які б підтверджували понесені ним витрати на правничу допомогу до суду першої інстанції не подавав, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, як і призначати судове засідання для його вирішення.

Зазначення ж у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір».

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2023, врахував такі правові позиції Верховного Суду, виходив з того, що ОСОБА_1 у прохальній частині позову заявляла про понесення нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 тис. грн, що не дає підстав для вирішення питання стягнення витрат у більшому розмірі (21 750,00 грн) на підставі доказів, датованих після винесення рішення у справі.

З огляду на викладене, правильне застосування судом апеляційної інстанції абз 3 ч. 7 ст. 139 КАС України є очевидним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом п. 2 ч. 2 цієї ж статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чередник І.О., слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 333 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чередник Ірина Олександрівна, на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі № 160/19734/23.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб