Справа № 560/1908/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1908/24
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в повному обсязі та за увесь період часу участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за період січень 2023 року та з лютого по листопад 2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 неотриману додаткову винагороду за безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за січень 2023 року у розмірі 100 000 грн. відповідно до вимог Постанови № 168 та Наказу № 260 в редакції на час виникнення спірних правовідносин;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати пропорційно часу участі та виплатити в повному обсязі ОСОБА_1 неотриману збільшену додаткову винагороду за безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розмір нарахованої та виплаченої додаткової винагороди є не повним та не відповідає фактичному часу участі позивача у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових), який складає в середньому від 10 до 15 днів та розмір додаткової винагороди позивача повинен складати від 33 333 грн. до 49 999 грн. на місяць (100 000/30=3 333,33х10/15). Вказує, що за січень 2023 року позивачу повинна бути нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн., оскільки діюча на той час редакція вимог Постанови № 168 та Наказу № 260 передбачала її виплату незалежно від часу участі у здійсненні відповідних заходів. Вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди в повному обсязі за період з січня 2023 року по листопад 2023 року, що є порушенням нормативно-правових актів, які регулюють питання виплати такої винагороди та є порушенням прав останнього на належне та достатнє грошове забезпечення, передбачене Законом.

Ухвалою від 12 лютого 2024 року Хмельницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує. Зазначає, що позивач не виконував завдання з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії або інших завдань за які передбачена виплата підвищеної додаткової винагороди протягом січня 2023 року в районах які відносяться до районів введення воєнних (бойових) дій. Також вказує, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 2052 від 05.10.2023 року та № 2751 від 16.12.2023 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану", позивачу була виплачена додаткова винагорода як військовослужбовцю який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконував бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії за лютий та липень 2023 року. Відтак, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вважає, що відповідач не спростував доводи позовних вимог, оскільки викладена у додатках до відзиву відомостях інформація не відповідає дійсності та просив позов задоволити.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якій просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2052 від 05.10.2023, позивач включений в списки виплати за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах.

Так, згідно відомостей вищезазначеного наказу, солдату ОСОБА_1 підлягають виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в розрахунку за місяць пропорційного часу проходження служби та участі у таких діях та заходах, а саме: додатку № 2 (за лютий 2023) за періоди 07.02.2023 10.02.2023, 12.02.2023; додатку № 7 (за липень 2023) за періоди: 16.07.2023, 21.07.2023 25.07.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2751 від 16.12.2023 позивачу підлягають виплати за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за період відповідно до додатків до наказу, а саме: додатку № 1 (за березень 2023) за періоди: 08.03.2023, 21.03.2023 23.03.2023, 25.03.2023, 30.03.2023 31.03.2023; додатку № 2 (за квітень 2023) за періоди: 01.04.2023 02.04.2023, 22.04.2023; додатку № 3 (за травень 2023) за періоди: 10.05.2023 13.05.2023; додатку № 4 (за червень 2023) за періоди: 05.06.2023 08.06.2023, 19.06.2023 20.06.2023, 23.06.2023; додатку № 6 (за серпень 2023) за періоди: 02.08.2023 05.08.2023, 17.08.2023 19.08.2023; додатку № 8 (за жовтень 2023) за періоди: 17.10.2023 22.10.2023, 31.10.2023.

Згідно розрахункових-платіжних відомостей по місяцях 2023 року, позивачу перераховано додаткову винагороди з розрахунку 70 000 грн: за лютий 12 312, 50 грн., за березень 15 569, 35 грн., за квітень 6 895 грн., за травень 8 896,78 грн., за червень 16 088,33 грн., за липень 13 345, 16 грн., за серпень 15 569, 36 грн., за вересень 4 596, 66 грн., за жовтень 15 569, 35 грн.

Згідно розрахункових-платіжних відомостей по місяцях 2023 року, позивачу перераховано додаткову винагороди з розрахунку 30 000 грн: за січень 29 550, 00 грн., за лютий 29 550, 00 грн., за березень 29 550, 00 грн., за квітень 17 730, 00 грн., за травень 29 550, 00 грн., за червень 29 550, 00 грн., за липень 29 550, 00 грн., за серпень 29 550, 00 грн., за вересень 26 595, 00 грн., за жовтень 16 204, 84 грн., за листопад 29 550, 00 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в неповному розмірі протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232 гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що cоціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації" в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 р., який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 ( на момент виникнення спірних відносин, у редакції від 18.10.2022) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 Постанови № 168 (на момент виникнення спірних відносин, у редакції від 21.01.2023) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З наведеного слідує, що сам лише факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою № 168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 було внесено зміни до наказу Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі Порядок № 260) та доповнено розділом XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану". Даний наказ застосовується з 01.02.2023.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 (у редакції наказу від 31.01.2023 № 44) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах, зокрема:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії; на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника; з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління); з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Згідно з пунктами 3,4 розділу XXXIV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно з п. 8 розділу XXXIV Порядку № 260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Таким чином, для отримання підвищеної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, передбаченою Постановою № 168 військовослужбовцю, необхідно безпосередньо брати участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів та виконувати бойові (спеціальні) завдання визначені пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 з обов`язковим підтвердженням такої участі, бойовим наказом (розпорядженням), журналом бойових дій та рапортом командира підрозділу про участь в таких заходах.

Позивачем жодного з вищезазначених документів до матеріалів справи надано не було.

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 р. №912/а/29, під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Відповідно до п. 3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Як вже встановлено судом, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2052 від 05.10.2023 та № 2751 від 16.12.2023, ОСОБА_1 була виплачена додаткова винагорода як військовослужбовцю який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконував бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень 2023 року. Підставою для розрахунків період здійснення відповідних заходів чи участі в таких, слугували накази, бойові розпорядження, рапорти, які зазначені у додатках до вищезгаданих наказів.

Позивачу в період з січня 2023 по листопад 2023 виплата додаткової винагороди з розрахунку 30 000 гривень здійснювалась щомісяця, що підтверджується розрахунковими відомостями.

Також в спірний період позивачу здійснювалась виплата додаткової винагороди з розрахунку 70 000 гривень здійснювалась відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2052 від 05.10.2023 та №2751 від 16.12.2023.

Позивач не погоджується із періодами безпосередньої участі та кількості днів, зазначених у відомостях про виплату такої винагороди з розрахунку 100 000,00 грн., а саме за лютий 2023 року 5 днів, за березень 2023 року 7 днів, за квітень 2023 року 3 дні, за травень 2023 року 4 дні, за червень 2023 року 7 днів, за липень 2023 року 6 днів, за серпень 2023 року 7 днів, за вересень 2023 року 2 дні, за жовтень 2023 року 7 днів, оскільки вказаний час є меншим від реального часу участі останнього у виконанні відповідних завдань, оскільки вони не відповідають фактичним періодам та кількості днів участі позивача у вказаних заходах, що вплинуло на їх розмір.

Суд зазначає, що виплати позивачу здійснювались відповідно до наказів командира військової частини у додатках до яких, вказані документи, які підтверджують виконання у зазначені періоди завдань з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії перебуваючи в районах введення воєнних (бойових) дій, або інших завдань, за які передбачена виплата підвищеної додаткової винагороди із зазначенням часу участі у таких діях та заходах (кількість днів), на підставі яких підлягають такі виплати.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про протилежне, тому суд критично оцінює твердження позивача про те, що за спірний період він в середньому приймав участь у здійснені вказаних заходів від 10 до 15 днів на місяць, та не приймає їх до уваги.

Суд зазначає, що сам по собі факт несення позивачем військової служби на території Харківської області, Куп`янського району, а саме Дворічанської селищної територіальної громади, Петропавлівської, Кіндрашівської, Курилівської сільських територіальних громадах під час дії воєнного стану у період з лютого по листопад 2023 не створює для відповідача обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

З огляду на вищевказане суд вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем приписів Постанови № 168 під час нарахування йому спірних сум грошового забезпечення за період лютий листопад 2023 року, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року та зобов`язання нарахувати та виплатити вказану винагороду суд зазначає наступне.

Відповідно до додаткових пояснень позивача, він у січні 2023 року приймав участь у здійсненні таких заходів у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії в районах їх ведення на території Куп`янського району Харківської області, в тому числі Дворічанської громади.

Судом встановлено, що такий населений пункт віднесено до районів ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року, визначених за наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій".

Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ "Про оборону України" район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

З викладеного слідує, що саме до повноважень Головнокомандувача Збройних Сил України належить визначення території України, на якій впродовж певного часу ведуться та/або можуть вестися воєнні (бойові) дії, - території ведення воєнних (бойових) дій.

Разом з цим, відповідач зазначає, що командиром підрозділу до управління військової частини НОМЕР_1 не подавались рапорти, або будь які інші документи на підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця та його підрозділу у виконанні завдань в січні 2023 року в районах воєнних (бойових) дій, які були визначені наказом Головнокомандувача Збройних Сил України № 26 від 02.02.2023, а саме на території Дворічанської та Петропавлівської громад Харківської області.

Судом встановлена відсутність такої умови для виплати позивачу збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди за січень 2023 року, як безпосереднє перебування в районах ведення воєнних (бойових дій) у період здійснення зазначених заходів, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог також слід відмовити.

У зв`язку з встановленням судом відсутності протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової винагороди в неповному розмірі, то в частині позовних вимог щодо зобов`язання вчинити певні дії, що є похідними також слід відмовити.

Інші доводи позивача висновків суду не спростовують, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п. 41 "Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте у спірних правовідносинах позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя П.І. Салюк