Справа № 600/365/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/365/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року та з 07.10.2023 року по 24.01.2024 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року в сумі 58064,50 грн та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року в сумі 500000 грн, з урахуванням законодавчих вимог щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 100000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранення під час участі у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини та має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні. Водночас, позивач вказав, що відповідачем протиправно не було прийнято відповідних наказів про нарахування та виплати йому за вказаний період зазначеної додаткової винагороди. Позивач зазначає, що розмір невиплаченої допомоги за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року становить - 58064,50 грн та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року - 500000 гривень. Крім того, позивач вважає, що вказана заборгованість підлягає виплаті з урахуванням законодавчих вимог щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

З вказаних підстав позивач просить суд задовольнити позов.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач зазначив, що для отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 позивач повинен був звернутись до свого безпосереднього начальника із рапортом, в той час як представником позивача подано заяву, а не рапорт, яка була адресована не безпосередньому начальнику, а командиру військової частини з порушенням законодавчої процедури звернення. Також відповідач вказує, що позивачем не надано всіх необхідних документів, що підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між тим, що отримана травма пов`язана із виконанням завдань, пов`язаних із Захистом Батьківщини. Крім того, відповідач зазначає, що надані до позову документи не відображають точних періодів перебування позивача на лікуванні. З вказаних підстав, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Ухвалою суду від 05.04.2024 р. заяву представника позивача про поновлення процесуального строку на подання заяви про зміну предмету і збільшення розміру позовних вимог задоволено. Поновлено позивачу строк звернення до суду із заявою про зміну предмету і збільшення розміру позовних вимог та прийнято заяву представника позивача до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно довідки від 14.05.2023 р. №3699 та копії військового квитка позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . (а.с. 6, 9-10).

Матеріали справи містять заяву представника позивача від 13.11.2023 р., адресовану командиру військової частини НОМЕР_1 , про включення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 13.08.2023 р. по 30.08.2023 р. та з 07.10.2023 р. по теперішній час. Вказана заява доставлена відповідачу 30.11.2023 року. (а.с. 16-19)

Матеріали справи містять копію адвокатського запиту представника позивача до командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2023 р. №21/12-1 щодо нарахування грошового забезпечення позивач з 12.08.2023 року. (а.с. 13-14).

03.01.2024 р. представник позивача звертався до командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України щодо включення до 05 січня 2024 р. позивача до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 13.08.2023 р. по 30.08.2023 р. та з 07.10.2023 р. по теперішній час. (а.с. 20-22).

До матеріалів справи додано копії виписки з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 за період з 09.10.2023 р. по 13.10.2023 р. (а.с. 15).

Також матеріали справи містять: первинну медичну картку поранення позивача 13.08.2023 р.; направлення КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради на стаціонарне лікування позивача; виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за період з 13.08.2023 р. по 14.08.2023 р., з 14.08.2023 р. по 18.08.2023 р., з 18.08.2023 р. по 20.08.2023 р., з 21.08.2023 р. по 30.08.2023 р.; довідку про обставини травми позивача від 19.08.2023 р., в якій зафіксовано отримання травми 13.08.2023 р. за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини; первинну медичну картку отримання поранення від 07.10.2023 р.; виписки із медичної картки стаціонарного хворого за період з 07.10.2023 р. по 09.10.2023 р., з 09.10.2023 р. по 13.10.2023 р.; довідку від 18.10.2023 р. про обставини травми позивача, в якій зафіксовано отримання травми 07.10.2023 р. за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини; довідки КП «Хмельницька міська лікарня» ХМР від 26.10.2023 р., 05.01.2024 р. про перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 15.10.2023 р. по теперішній час. (а.с. 49-75).

Матеріали справи містять виписку №9922 КП «Хмельницька міська лікарня» ХМР про перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 15.10.2023 р. по 06.03.2024 р. (а.с. 116-117).

До матеріалів справи додано виписки з банківського рахунку позивача по надходженням по картці за період з 14.08.2023 р. по 15.02.2024 р. (а.с. 118-121).

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії КП «Хмельницька міська лікарня» ХМР від 09.03.2024 р. №95 зазначено про отримання травми 07.10.2023 р. за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини. (а.с. 126).

10.03.2024 р. відповідачем складено лист №693/5447 на адвокатський запит представника позивача від 21.12.2023 р., до якого долучено картку особового рахунку позивача. Згідно картки особового рахунку позивача зазначено про нарахування позивачу додаткової винагороди за серпень 2023 р. в сумі 21612,89 грн та за жовтень 2023 р. в сумі 22580,65 гривень. (а.с. 122-125).

Мотивувальна частина

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також - Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч. 6 ст. 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану " (далі Постанова №168).

Згідно з п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01.04.2022 до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесені зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що позивач з 06.01.2023 р. призваний до військової служби під час мобілізації та у зв`язку із отриманими пораненнями 13.08.2023 р. та 07.10.2023 р. перебував на стаціонарному лікуванні у період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року в сумі 58064,50 грн та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 р., що підтверджується відповідними довідками та виписками лікувальних закладів.

Згідно з довідками військово-лікарської комісії від 19.08.2023 р., від 18.10.2023 р. та від 09.03.2024 р. зазначено про отримання травм позивачем 13.08.2023 р. та 07.10.2023 р.

Щодо тверджень позивача про те, що надані до позову документи не відображають точних періодів перебування позивача на лікуванні суд вважає безпідставними. Судом встановлено, що у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за період з 14.08.2023 р. по 18.08.2023 р., помилково вказано період перебування на лікуванні, зазначивши місяць липень замість серпень. Однак, вказаний недолік є технічною помилкою, оскільки зі змісту виписки підтверджується період отримання позивачем травми 13.08.2023 р. та надходження для лікування у відповідний медичний заклад. Таким чином, суд вважає, що зазначена помилка не може бути підставою для позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди.

На підставі вказаного судом встановлено, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 13.08.2023 р. по 30.08.2023 р. та з 07.10.2023 р. по 06.03.2024 р., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Крім того, суд звертає увагу, що розрахунок нарахованого грошового забезпечення позивача за період з серпня 2023 р. було надано йому лише 12.03.2024 р. у листі №693/5447 від 10.03.2024 р. на адвокатський запит представника позивача від 21.12.2023 р., до якого долучено картку особового рахунку позивача. При цьому, до 10.03.2024 р. відповідачем не повідомлялось позивачу щодо підстав не нарахування додаткової винагороди за цей період. Таким чином, право на захист своїх прав та інтересів у позивача фактично виникло після ознайомлення з наданою відповідачем карткою його особового рахунку.

У прохальній частині позову позивачем вказано на зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року в сумі 58064,50 грн та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року в сумі 500000 грн.

Тобто, у заяві про збільшення позовних вимог (зміни предмету позову) представник позивача надав математичний розрахунок загальної суми, що підлягає виплаті позивачу із зазначенням відповідних періодів (дат) та сум, за які підлягає виплата додаткової винагороди.

Суд звертає увагу, що згідно з наданою позивачу 12.03.2024 р. карткою його особового рахунку зазначено про нарахування позивачу додаткової винагороди за серпень 2023 р. в сумі 21612,89 грн та за жовтень 2023 р. в сумі 22580,65 гривень.

Таким чином суд встановив, що відповідачем у цей період частково нараховувалась додаткова винагорода у спірному періоді.

Водночас суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах предметом спору є бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті додаткова винагороди, а не конкретних сум додаткової винагороди, яка ще не нарахована у розмірі 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 13.08.2023 р. по 30.08.2023 р. та з 07.10.2023 р. по 06.03.2024 р. Водночас, суд здійснює відновлення саме порушеного права особи. Тобто обов`язковою умовою надання правового захисту судом є саме наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Аналізуючи приписи Постанови №168, суд вказує на те, що така містить чіткий алгоритм розрахунку сум додаткової винагороди. Відповідно до пункту 1 Постанови №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, Міністром оборони України 23.06.2022 видано окреме доручення №912/з/29 (надалі по тексту також - Окреме доручення №912/з/29).

Пунктом 11 Окремого доручення №912/з/29 затверджено, що підготовку проєктів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 покладено на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.

Суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах повноваження військової частини стосовно визначення розміру (конкретної суми) такої додаткової винагороди є дискреційними, оскільки саме військова частина уповноважена приймати накази для здійснення виплати додаткової винагороди.

Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у визначений позивачем спосіб захисту порушеного права щодо виплати додаткової винагороди в конкретній сумі. З вказаних підстав також не підлягають до задоволення й вимоги про допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 100000 грн, оскільки у спірних правовідносинах не визначаються конкретні суми грошового забезпечення до стягнення.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон №2050-ІІІ) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону.

Під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Така сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону №2050-ІІІ).

Водночас, зі змісту статті 1 Закону №2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода згідно Постанови №168, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а та 134/87/16-а від 10.02.2020 року.

Позиція суду щодо вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту щодо виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд наголошує, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом, а не обов`язком суду. Крім того, наразі відсутні обставини, які б давали підстави для висновків, що відповідачем не буде добровільно виконано рішення суду в даній справі. На підставі вказаного, суд вважає про відсутність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду та встановлення судового контролю.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено суду правомірність бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року.

Таким чином, суд вважає, що належнім способом відновлення порушеного права буде зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року.

В решті позовних вимог суд дійшов висновку про їх безпідставність та передчасність, а тому відмовляє у їх задоволенні.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, суд не вирішує питання про відшкодування вказаних судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року.

3. Зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, виходячи з розміру 100000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини за період з 13.08.2023 року по 30.08.2023 року та з 07.10.2023 року по 06.03.2024 року.

4. В решті позову відмовити.

5. Відмовити у встановлені судового контролю за виконанням рішення суду.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Т.М. Брезіна