Справа № 726/783/24
Суддя: Мілінчук С. В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/783/24
Провадження №2-а/726/26/24
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

04.04.2024 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладеня адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання дій протиправними та сказування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, враховуючи наступне.

Згідно ч. 4, 6-7 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

До заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Звертаючи до суду із позовом, позивач вказує, що 11.01.2024 року, у момент, коли він знаходився у салоні автомобіля, однак не керував ним, до нього підійшли працівники поліції та попросили пред`явити посвідчення водія. Позивач повідомив, що таке посвідчення у нього відсутнє. Після цього працівники поліції поїхали, не складаючи будь-яких процесуальних документів.

Разом із тим, 21.03.2024 року йому стало відомо про те, що 11.01.2024 року працівниками поліції все-ж було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначає, що йому не було відомо про існування постанови до вказаної дати, а тому просить поновити строк для оскарження вказаної постанови.

Оцінюючи пояснення позивача, суддя вважає за необхідне вказати про таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

Відповідно ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 288 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Таким чином, ст. 287 КУпАП встановлено спеціальний строк протягом якого за загальним правилом особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності має право оскаржити в суді постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «PerezdeRadaCavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. theUnitedKingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з додатків до позову, позивачем долучено копію оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка була отримана ним у іншому провадженні, яке в даний час перебуває на розгляді суду. Копія вказаної постанови, як доказ у іншому провадженні, обґрунтовує повторність у діянні позивача, як підставу для притягнення до адміністративної відповідальності за іншою частиною статті, тобто слугує підставою для притягнення до відповідальності за діянна, покарання за яке є суворішим. Відтак, наявність чи відсутність підстав для задоволення даного позову, та ухвалення відповідного рішення, яке буде преюдиційним, прямо впливає на результат розгляду справи у іншому провадженні. Така обставина є підставою для прискіпливого вивчення обставин поважності пропуску строку на звернення до суду із даним позовом.

Так встановлено, що фотокопія постанови, долучена у іншому провадженні, була сформована шляхом роздрукування відповідних відомостей із бази даних «Армор» та не містить у собі відміток, які можуть бути проставлені виключно на місці її складання, зокрема підпису особи, яку притягнуто до відповідальності, або відомостей про відмові від підпису, відомостей про надсилання та отримання особою такої постанови.

Варто зауважити, що саме наявність таких відомостей у постанові можуть обґрунтовувати початок перебігу процесуальних строків, поважність їх пропуску для звернення до суду із позовом про скасування такої постанови. Таким чином саме вказані дані є належною, достовірною, допустимою умовою для встановлення поважності пропуску процесуального строку та можливості їх поновлення.

Разом із тим, позивач, посилаючись на необізнаність про існування оскарженої постанови, не доводить обставини на які він посилається, не вчинив будь-яких дій для віднайдення та підтвердження дійсних обставин, тощо. Відтак, на переконання судді, причини поважності пропуску процесуального строку в даному випадку не є поважними, оскільки не обґрунтовані та не доведені належними доказами.

Таким чином позивачем при пред`явленні позову не виконано ряд процесуальних вимог. Частиною 1 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Керуючись ст. 123, 160, 161, 169, 248 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладеня адміністративного стягнення - залишити без руху.

Надати позивачу строк для виконання ухвали та усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Мілінчук