Справа № 260/9490/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

08 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/9490/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії: 1) визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023; 2) зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови №704, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення з 01.02.2023 перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; 3) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

02 квітня 2024 року представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати причини пропуску поважними і поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача вказує на те, що під час розгляду в суді першої інстанції адміністративної справи №260/9490/23 відповідач здійснив витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 10000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги №293 від 30.08.2023, додатком №1 від 23.10.2023 до Договору № 293 про надання правової допомоги від 30.08.2023, актом наданих послуг від 01.04.2024 згідно Договору № 293 про надання правової допомоги від 30.08.2023, звітом про обсяг наданих послуг від 01.04.2024 згідно Договору № 293 про надання правової допомоги від 30.08.2023. Представник позивача вказує, що про ухвалення рішення у даній справі позивач дізналася тільки 01 квітня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, через що позивач об`єктивно не могла знати про початок перебігу строку на подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. Тому вважає, що пропуск позивачем 5-денного строку для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі зумовлений поважними причинами. Просить заяву задовольнити.

Згідно ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши у межах поданої позивачем заяви матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд зауважує, що у позовній заяві позивачем було зазначено, що попередній розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги орієнтовно складає 10000 грн. Разом з тим, за час перебування справи на розгляді, представником позивача не було надано жодних доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу. Тільки 02 квітня 2024 року, після розгляду справи судом, представником позивача було подано через систему «Електронний суд» заяву про стягнення понесених витрат на правничу допомогу з відповідними доказами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 2 ст. 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд зауважує, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з резолютивної частини рішення суду від 21 березня 2024 року судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме стягнуто на користь позивача всі належним чином підтверджені витрати - витрати по сплаті судового збору. Доказів понесення інших витрат станом на час розгляду даної адміністративної справи позивачем та представником позивача суду не надано.

Представник позивача у заяві від 02.04.2024 вказує, що про ухвалення рішення у даній справі позивач дізналася тільки 01 квітня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, через що позивач об`єктивно не могла знати про початок перебігу строку на подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість з матеріалів справи судом встановлено, що позивач особисто отримала примірник судового рішення в приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду 25.03.2024, про що розписалася на супровідному листі (а.с.99). Тобто твердження представника позивача не відповідають дійсності та не можуть слугувати підставою для поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.

Окрім того суд вказує, що протягом строку з часу відкриття провадження у справі 06 листопада 2023 року та по 21 березня 2024 року представником не було надано доказів понесених витрат на надання правничої допомоги, зокрема, витрат на підготовку позовної заяви, та не зазначено причин неможливості подання таких доказів.

Суд відхиляє твердження заявника про можливість поновлення п`ятиденного строку визначного ч. 7 ст. 139 КАС України, оскільки даними приписами визначено момент ухвалення рішення суду, а не момент коли заявник дізнався про наявність такого, що зайвий раз підтверджує принцип зацікавленості особи про розгляд її позовної зави визначений у рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд заважує, що у позивача та його представника не було жодних перешкод для подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному суді протягом періоду перебування справи на розгляді.

Основними умовами для прийняття додаткового рішення про відшкодування позивачу судових витрат є наявність поважних причин неможливості надання доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, зазначення про них у поданій до закінчення судових дебатів заяві та подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Недодержання процесуальної умови, зокрема подання заяви не у визначений ч. 7 ст. 139 КАС України строк - унеможливлює задоволення заяви позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року по справі № 160/16902/20, де зокрема, зазначив, що вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявником пропущено строк подання доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, передбачений ч. 7 ст. 139 КАС України, а наведені заявником мотиви пропуску процесуального строку для подання такої заяви суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, тому суд дійшов висновку, що дану заяву представника позивача слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 139, 241, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку для подання доказів понесених судових витрат - відмовити.

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.М. Луцович