Справа № 642/1199/24
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"08" квітня 2024 р.
Справа № 642/1199/24
Провадження № 2-а/642/11/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

за участю секретаря Шнайдер Д.С

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 в особі представника- адвоката Кок С.А., звернуся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить поновити строк для звернення з адміністративним позовом; визнати протиправною та скасувати постанову№ 511 від 09.02.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

У позові ОСОБА_1 посилається на те, що він має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.06.2018 року № .

25.01.2024 року ОСОБА_1 потягом прибув до міста Чернівці на один день, щоб привітати з днем народження рідного брата, провідати маму та бабцю, які мешкають у Чернівцях. На залізничному вокзалі ОСОБА_1 затримали працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , які до з 07:00 до 17:00 утримували ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , весь цей час чекала сина на подвір`ї ІНФОРМАЦІЯ_2 та тричі викликала поліцію, яку просила допомогти визволити сина. В той же день відносно ОСОБА_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 були складені: Протокол серії А № 84 про адміністративне правопорушення за частиною 2 ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, Протокол серії А №85 про адміністративне правопорушення за частиною 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та Протокол серії А № 86 про адміністративне правопорушення за частиною 2 ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначає, що не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, а наполягав на проходженні ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання, про що вказав у Протоколі серії 5 № 84 від 25.01.2024 року. Крім того, ч 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону у воєнний час виїзду призовників, військовозобов`язаних та резервістів без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з місця проживання саме в розумінні зміни місця проживання. Таким чином, законодавством встановлено заборону на зміну місця проживання без дозволу керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не заборону на пересування територією України. Позивач вважає, що не порушував правил військового обліку та законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому постанова від 09.02.2024 року №511 є протиправною та незаконною, а провадження у справі про вчинення.

Крім того, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 його не було повідомлено про розгляд справи про адміністративні правопорушення, яка була розглянута за його відсутності, що є порушенням ст.ст. 254, 256 КУпАП.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Так, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, знаходячись 25.01.2024 р. в м.Чернівці Чернівецької області, відмовився від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив вказані правила військового обліку, в особливий період. Враховуючи наведене, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено адміністративний протокол серії 5 № 84 від 25.01.2024 р. у відношенні правопорушника.

Крім того, в ході розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, всупереч вимогам законодавства про оборону, виїхав у воєнний час з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи наведене, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено адміністративний протокол серії 5 № 85 від 25.01.2024 р. у відношенні правопорушника.

Під час складання адміністративних протоколів відносно Позивача дані про його місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 були зазначені зі слів самого позивача, будь-яких заперечень стосовно невірно записаних даних про місце проживання від нього не надходило. Враховуючи, що позивач в позові вказує, що проживає за зареєстрованим місцем проживання м. Харкові та те, що він не змінював місце проживання, відповідач вважає, що позивач свідомо надав недостовірну інформацію уповноваженим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 під час складання протоколів або свідомо надає неправдиву інформацію суду.

В протоколі, складеному за фактом відмови позивача від проходження ВЛК позивачем були надані пояснення про те, що він бажає пройти ВЛК за місцем прописки. Однак ні на час виникнення спірних правовідносин, ні станом на 19.03.2024р. позивач до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації не з`явився, на військовий облік не став, що свідчить про його свідоме небажання виконувати правила військового обліку та про те, що він продовжує їх порушувати.

Твердження позивача про те, що 25.01.2024 року його затримали працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 та утримували в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 є надуманими, оскільки в той день ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 не доставляли. Будь яких доказів на підтвердження цього факту позивач не надав.

Щодо порушення, на думку позивача, порядку прийняття постанови №511 від 09.02.2024 року, представник відповідача зазначив, що розгляд справи, призначений на 29.01.2024 року за клопотанням ОСОБА_1 було відкладено на 09.02.2024 року. На зазначений ОСОБА_1 в протоколах про адміністративні правопорушення та в клопотання про відкладення розгляду справи номер мобільного телефону 03.02.2024 року уповноважено особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено ОСОБА_1 текстове повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 09.02.2024 року із зазначенням часу та адреси місця розгляду справи. Дане повідомлення було переглянуто Позивачем та цього ж дня ним було направлено відповідь «Доброго дня, дякую Вам». Сталою правовою позицією Верховного Суду визначено, що для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи сповіщення: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. Зазначене спростовує доводи позивача про те, що його не було повідомлено про дату та час розгляду справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2023 року позивачу поновлено процесуальний строк для звернення з адміністративним позовом, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 242 КАС України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до Постанови №511 від 09.02.2024 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.210-1, КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог п.п. 5,7 ч. 3 ст 1, ч. 8 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та п. 19 (Додаток 2) Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.2022 №1487, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Крім того, вбачається, що позивач порушив вимоги ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 210 КУпАП, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ч. 2 ст. 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Військовий облік ведеться з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом у мирний час та особливий період.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», призовники, військовозобов`язані та резервісти, після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку».

Частиною 4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», передбачено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до вимог п.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані зобов`язані дотримуватися правил військового обліку, а саме протягом семи днів прибувати до районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік, надавати дані щодо зміни місця проживання, місця роботи, сімейного стану, освіти, стану здоров`я тощо.

Судом встановлено, що з 13.06.2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення Холодногірського району Харківської міської ради, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 13.06.2018 року. Згідно цієї довідки зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач в позові зазначив, що фактичне місце проживання не змінював.

Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, до матеріалів справи долучено копії адміністративних матеріалів на підставі яких було винесено Постанову №511 від 09.02.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності Кравцова.

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення Серії 5 №84, Серії 5 №85 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 . Зазначені відомості внесені уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі наданої ОСОБА_1 інформації.

При цьому, згідно копії витягу з АІТС «Оберіг» облікової картки «Особи з іншого військкомату або без прив`язки» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не прив`язаний до військкомату, час взяття на облік 21.02.2009, адреса: АДРЕСА_5 .

Таким чином, із долучених відповідачем матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 змінив зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 та став фактично проживати за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, після зміни зареєстрованого місця проживання на військовий облік не став. Крім того, змінив останнє зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Зазначене підтверджується наданими відповідачем доказами таких обставин.

Відповідно до абзацу 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Згідно п.п.4 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч.5 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пп.3.1., 3.2 глави 3 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року "Про затвердження Положення про військоволікарську експертизу в Збройних Силах України" медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_6 на збірних пунктах районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_3 або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 . Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до акту відмови від проходження військово-лікарської комісії від 25.01.2024 р. та протоколу Серії 5 №85 від 25.01.2024 р. про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП позивач відмовився проходити ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що хоче пройти огляд за місцем проживання, але ці пояснення не спростовують самого факту відмови від проходження військово-лікарської комісії 25.01.2024.

Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем зареєстрованого проживання та проходження військово-лікарської комісії.

Відповіді на відзив зі спростуванням обставин зазначених відповідачем від позивача та представника позивача не надійшло.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративні правопорушення посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 надано належну оцінку доказам, а викладені у постанові висновки відповідають фактичним обставинам провадження.

Отже, в ході розгляду справи, факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.210 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП знайшов своє підтвердження.

Вказані позивачем обставини щодо неповідомлення про розгляд 09.02.2924 року справи про адміністративні правопорушення спростовані відповідачем. Так, в протоколах про адміністративне правопорушення Серії 5 №84 та Серії 5 №85 від 25.01.2024 року вказано, що розгляд справи призначено на 29.01.2024. Позивачем 29.01.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному. Розгляд справи було відкладено до 09.02.2024 року на 14-00 год., В.О. шляхом направлення листа повідомлення на мобільний номер - 050 816 97 71, який зазначений в протоколах про адміністративні правопорушення та в клопотанні ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, що засвідчують актуальність вказаного ним номеру свого телефону. Позивачем було підтверджено отримання повідомлення та направлено відповідь, що підтверджується роздруківкою повідомлень.

Позивачем не надано довідки про перебування на лікарняному 29.01.2024 року, яка б свідчила про наявність поважних причин його неявки 29.01.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про його перебування на стаціонарному лікуванні, що унеможливило б прибуття за викликом. Також не надано доказів, які б свідчили про наявність поважних причин неявки 09.02.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність в провадженні ІНФОРМАЦІЯ_2 справи про адміністративні правопорушення відносно нього, проте він не вжив жодних заходів, щоб дізнатись про стан її розгляду.

Після дослідження матеріалів справи та надання їм оцінки, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин неприбуття позивача 09.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що постанова ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 511 від 09.02.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2ст.210, ч.2ст.210-1КУпАП відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Позивачем заперечується факт порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.210-1 КУпАП та порушення ним правил військового обліку, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.210 КУпАП.

Відповідачем, згідно ч.2ст.77КАС України надано суду докази та зазначено обставини, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які вказують на достовірність порушення позивачем правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що постанова ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 511 від 09.02.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2ст.210, ч.2 ст.210-1 КУпАП є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, що свідчили б про наявність в діях позивача ознак правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. ст.ст.2,11,77-78,241-246,287 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08.04.2024 року.

Суддя В.В. Вікторов