Справа № 452/681/24
Суддя: Бікезіна О. В.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/681/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2024 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 16 лютого 2024 року звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позовна заява мотивована тим, що постановою інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУНП УКраїни у Львівській області Гриника В.Б. від 23 січня 2024 року серії БАД

№ 780868 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, 126, ст. 36 КУпАП за те, що він 23 січня 2024 року о 10:55 год. в с. Ралівка по вул. Франка, 2 керував транспортним засобом Audi Q5 без передніх та задніх номерних знаків та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Вказаною постановою стосовно позивача застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн. Позивач вважає таку постанову незаконною, оскільки вона була винесена з порушеннями, а саме: поліцейські приїхали до його приватного двору за місцем його проживання по вул. Івана Франка, 12 в с. Ралівка, без пред`явлення будь-яких доказів порушення ним ПДР почали вимагати документи, водійська права, свідоцтво про реєстрацію ТЗ; поліцейськими до постанови не долучено відеозапису правопорушення. Оскаржувана постанова в день складання йому вручена не була, надіслана поштою, отримана ним 10 лютого 2024 року. За таких обставин позивач вважає, що строк на її оскарження порушений ним з поважних причин. Оскільки в його діях відсутній склад правопорушень, передбачений ч. 1 ст. 121-3, 126, ст. 36 КУпАП, просить скасувати постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді від 19 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків (а.с.9-10).

12 березня 2024 року недоліки позовної заяви позивачем усунені (а.с.22-31).

Ухвалою судді від 14 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні; відповідачу запропоновано подати до суду відзив на адміністративний позов (а.с.32).

По справі призначалися судові засідання на 25 березня 2024 року та на 05 квітня 2024 року.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку п. 1 ч. 3 ст. 124 КАСУ.

04.04.2024 року представником відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області (за довіреністю) Голиком Ю.С. до суду наданий відзив, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що 23 січня 2024 року під час патрулювання в с. Ралівка Самбірського району на вул. І. Франка було виявлено транспортний засіб Audi Q5, який рухався назустріч службовому автомобілю без номерних знаків. Екіпаж, розвернувшись та включивши проблискові маячки, поїхав за вказаним автомобілем, який звернув з автодороги ліворуч та заїхав на територію магазину «Бахус», після чого з автомобіля вийшов водій, до якого підійшли поліцейські та назнавали причину зупинки. Водій почав агресивно себе поводити та говорити, що вони його не зупиняли і проблискових маячків він не бачив, він об`їджав своє подвір`я, тому міг їхати без номерних знаків. Водій відмовився пред`явити посвідчення водія та вимагав, щоб поліцейські покинули території, оскільки це його приватна територія. Оскільки поведінка водія викликала підозру щодо перебування його у стані алкогольного сп`яніння, водієві було запропоновано пройти тест на приладі «Драгер», на що водій погодився та результат був негативним. Була винесена постанова за ч.1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126, 36 КУпАП, від отримання копії якої водій відмовився. Все було зафіксовано на відео реєстратор та боді камеру (а.с.39-43).

До відзиву долучено диск з відеозаписами.

З метою недопущення затягування і відкладення судового розгляду на строк, який перевищує строк розгляду справи встановлений законом, враховуючи практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, якими є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навів доводи, аналогічні викладеним у позові. Наполягав на тому, що автомобілем Audi Q5 без передніх та задніх номерних знаків не керував, поліцейські підійшли до нього, коли автомобіль стояв на його подвір`ї.

Суд, вислухавши позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що поліцейським ВРПП Самбірського РВП ГУНП України у Львівській області Гриником В.Б. 23 січня 2024 року винесено постанову серії БАД

№ 780868 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1

ст. 121-3, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн. (а.с.16).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 23 січня 2024 року о 10:55 год. в с. Ралівка по вул. Франка, 2 керував транспортним засобом Audi Q5, в якого були відсутні передні та задні номерні знаки та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.9 в), 2.1. а), 2.1.б) ПДР України. Від підпису постанови та її отримання ОСОБА_1 відмовився (а.с.16).

В постанові зазначено, що до постанови додаються: «за потреби файл відеозапису».

Копію постанови було направлено ОСОБА_1 поштовим відправленням, отримано останнім 10 лютого 2024 року, що підтверджується відповідними документами з поштового відділення (а.с.25-31).

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 780868 від 23 січня 2024 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ч. 1, 2 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50- 55 рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Також у справі "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 р., заява

№ 7460/03) ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно достатті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами, далі Правила)

Так, згідно п. 2.1 а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а згідно

п. 2.1.б) - реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п. 2.9 в) водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 121-3 КУпАП визнається керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 126 КУпАП визнається керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закон України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 заперечує факти, викладені у постанові інспектора, посилаючись на те, що він транспортним засобом не керував, транспортний засіб перебував у нього на подвір`ї, тому вимоги поліцейських до нього є незаконними.

Судом в судовому засіданні відтворено відеозапис, зроблений працівниками поліції, на який міститься посилання в постанові.

На диску, що наданий поліцейським міститься три відеофайли.

Так, на першому зафіксовано рух по автодорозі автомобіля Audi Q5 без державних номерних знаків, переслідування даного транспортного засобу поліцейськими, зупинку даного транспортного засобу біля магазину «Бахус», як при зупинці з даного автомобіля виходить водій ОСОБА_1 .

На другому та третьому відеофайлах зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , в тому числі повідомлення поліцейського, що причиною зупинки є керування ОСОБА_1 транспортним засобом без номерних знаків, при цьому

ОСОБА_1 пояснює, «що переганяв автомобіль з одної сторони городу на інший», наполягає, що його не зупинили, «а він поставив машину, ви підійшли до мене», «мигалки не бачив», «заїхали на моє подвір`я», «я їхав та приїхав до хати». ОСОБА_1 також категорично відмовляється надати працівникам поліції посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено саме на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Як зазначалося в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, відповідач зобов`язаний довести наявність правових підстав для реалізації ним компетенції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (постанова ВС від 15.03.2019 №686/11314/17).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).

Суд вважає, що відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративних правопорушень та спростовано підстави позову, аргументи, пояснення та доводи за ним. Отже відповідач використав усі доступні для нього засоби доказування факту вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на порушення з боку працівників поліції недоторканості його житла, яке як позивач вважає виникло у зв`язку з проникненням поліцейських на огороджену територію його подвір`я, то суд вважає, що воно не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що автомобіль Audi Q5 та службовий автомобіль перебувають на території біля магазину «Бахус», при цьому службовий автомобіль безпосередньо переслідував автомобіль Audi Q5; доступ сторонніх осіб на територію біля магазину, яка хоча і є огородженою, вільний, не заборонений, в магазині перебувають сторонні особи. Згідно з наданим позивачем свідоцтвом про право власності на нерухоме майно йому належить на праві власності житловий будинок та кафе-магазин за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з кафе-магазином (а. с.12, 13).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що під час розгляду даного спору, відповідачем доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП. Позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах законодавства, а отже не підлягають задоволенню.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 605,60 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, враховуючи положення ч. 1ст. 139 КАС України, вважає, що судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись статтями 77, 94, 139, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №780868 від 23 січня 2024 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, юридична адреса: площа Генерала Григоренка, 3, Львів, Львівська область, 79000, .

Повний текст рішення виготовлений 08 квітня 2024 року.

Суддя