Справа № 400/1749/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 р. № 400/1749/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення позивачу нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 23.01.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у відповідача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 23.01.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у відповідача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Підставою позову позивач вказав те, що відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення в загальному розмірі 77935,19 грн у день виключення його 21.09.2018 із списків особового складу військової частини. Тому позивач вважає, що він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 01.03.2024 № 350/174/308/388/пс заперечив проти позову, просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, умотивувавши його тим, що:

на військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України, норми статей 116 і 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та постанови Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), не поширюються;

у військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжити службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідного часу;

здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу при звільненні суми не були спірними на момент звільнення і протягом подальших трьох років; позивач не здійснював жодних дій щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 включно; тобто позивач в розумний строк не захистив свої права, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України;

статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на день фактичного розрахунку) встановлено, що за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

11.03.2024 через канцелярію суду надійшла від позивача відповідь на відзив, а 21.03.2024 заперечення відповідача від 18.03.2024 № 350/174/308/500/пс, які за своїм змістом є подібними змістам відповідно позовної заяви і відповіді на відзив.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2018 № 215 позивача виключено із списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення з 21.09.2018.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 49 позивача прийняв і приступив з 01.03.2022 до виконання службових обов`язків за відповідною посадою у військовій частині НОМЕР_1 .

Вважаючи, що при виключенні його з 29.09.2018 зі списків особового складу відповідач не виплатив йому в повному обсязі індексацію грошового забезпечення, він подав відповідний позов до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі № 400/1905/22, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено, зокрема, зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував і виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 77935,19 грн, що підтверджується банківською випискою від 12.02.2024 № 8G0EM5CCHUVORVCJ.

06.02.2024 позивач подав відповідачу заяву про нарахування та виплату йому середнього заробітку (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 23.01.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у відповідача з 01.01.2016 до 28.02.2018 з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

Вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити вищевказаний середній заробіток, позивач, не дочекавшись у встановлені Законом України «Про звернення громадян» строки відповіді відповідача, звернувся до суду з цим позовом 15.02.2024.

Водночас відповідач надав відповідь на заяву позивача від 06.02.2024 листом від 17.02.2024 № 350/174/308/305/пс, в якому відмовив у його задоволенні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність військових частин за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум. З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16 і від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022, тобто яка була чинна на день виключення позивача зі списків особового складу відповідача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З наведеного слідує, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 КЗпП України передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Тому застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати грошового забезпечення у повному розмірі на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Ці висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому зазначену компенсацію за весь час затримки, тобто за період з 22.09.2018 по 23.01.2024, що складає 1950 календарних днів, з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за останні два календарні місяці.

Проте, по-перше, позивач повернувся 01.03.2022 на військову службу до відповідача, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 49.

По-друге, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-ІХ), який набрав чинності 19.07.2022, стаття 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Отож відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Оскільки на дату звернення позивача (15.02.2024) до адміністративного суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, тому в цій редакції стаття 117 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22.

Суд встановив, що відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2018 № 215 позивача виключено із списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення з 21.09.2018, а також виплачено йому грошове забезпечення згідно з грошового атестата серія ЗУ № 139118 за період по 21.09.2018.

Натомість індексацію грошового забезпечення в розмірі 77935,19 грн відповідач нарахував і виплатив позивачу лише 23.01.2024, що підтверджується платіжною підтверджується банківською випискою від 12.02.2024 № 8G0EM5CCHUVORVCJ.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні грошового забезпечення за шість місяців з дня виключення позивача зі списків особового складу відповідача, тобто за період з 21.09.2018 по 20.03.2019 (181 календарний день).

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до абзаців першого і четвертого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Положеннями абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Витягу з роздавальних відомостей грошового забезпечення відповідача від 27.09.2018 № 350/174/308/900/пс розмір грошового забезпечення позивача за липень і серпень 2018 року (останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення) відповідно становили 12594,60 грн і 12594,60 гривні.

Середньоденний заробіток позивача за останні два календарні місяці, що передували місяцю його виключення зі списків особового складу відповідача становить 406,28 грн:

(?12594,60 (грошове забезпечення за липень 2018 року) + ?12594,60 (грошове забезпечення за серпень 2018 року)) / (31 (кількість днів липня) + 31 (кількість днів серпня)) = ?406,28.

Відтак середній заробіток позивача за шість місяців з дня виключення позивача зі списків особового складу відповідача (з 21.09.2018 по 20.03.2019) складає 73536,68 грн (?406,28 (середньоденний заробіток позивача) Х 181 (календарних днів затримки розрахунку при звільненні) = ?73536,68).

Отже, позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за несвоєчасний розрахунок при звільненні грошового забезпечення середній заробіток за шість місяців з дня його виключення зі списків особового складу відповідача у розмірі 73536,68 грн підлягають задоволенню, а в іншій частині ні.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 1 і 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді, а тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки виплати йому індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за шість місяців з дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням 01.01.2008 (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення середній заробіток за шість місяців з дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 в розмірі 73536 (Сімдесят три тисячі п`ятсот тридцять шість) гривень 68 копійок з урахуванням раніше виплаченого середнього заробітку за час затримки виплати грошового залбезпечення.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 09 квітня 2024 року