Справа № 520/3240/24
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

08 квітня 2024 р. справа № 520/3240/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 по 10.09.2022 додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 №168, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у зв`язку отриманим пораненням та часу перебування у відпустці після лікування у зв`язку з отриманим 25.02.2022 пораненням;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 по 10.09.2022, додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 №168, збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням та часу перебування у відпустці після лікування у зв`язку з отриманим 25.02.2022 пораненням з урахуванням раніше проведених платежів з додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 №168.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позову вказано, що відповідно до довідки від 25.04.2022 № 27/370 25 лютого 2022 під час виконання бойового завдання позивач отримав поранення, після чого знаходився на лікуванні у різних медичних закладах. За період серпень та вересень, жовтень 2022 року не було сплачено в повному обсязі додаткова винагорода за час лікування у зв`язку з пораненням у розмірі 100 000 грн. пропорційно за місяць. Позивачем написано запит до військової частини, в якому він просив здійснити доплату за перебування на лікуванні за весь період лікування. 29.11.2023 позивачем отримана додаткова винагорода за жовтень 2022 року. Позивачем подано запит 04.12.2023 до військової частини щодо нарахування та виплати коштів за невиплачений термін перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за весь час, а в разі відмови мотивовану відповідь, але відповіді так і не надійшло, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

У відзиві на позов відповідач вказав, що відповідно до довідки ВЛК від 10.08.2022 №675 (надана позивачем) ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних діб після невролізу з приводу післятравматичної невропатії правого сідничного нерву, натомість не встановлено тяжкість поранення відповідно до вимог наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007. Таким чином, підстави для виплати додаткової винагороди за час відпустки в даному випадку відсутні. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №832 від 27.10.2023 після надання позивачем відповідних медичних документів здійснено доплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. пропорційно на місяць, за весь час лікування у листопаді 2023 року за період з 22.07.2022 до 10.08.2022 та з 21.09.2022 до 30.09.2022 в сумі 67467,21 грн., про що не міг не знати позивач на момент звернення до суду, оскільки додав виписку з банківської карти щодо отримання коштів 29.11.2023. Таким чином, на думку відповідача, в цій частині спір відсутній.

У відзиві на позов відповідач зазначає про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Суд зазначає, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду було предметом дослідження судом на стадії відкриття провадження у справі.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 28 вересня 2023 року по справі № 140/2168/23 до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Подібна правова позиція міститься у рішеннях Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 240/5105/23, від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 22.01.2024 у справі №990/235/23.

Водночас, ч.2 ст.233 КЗпП України передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Позивач зазначає, що такого повідомлення ним не отримано.

При цьому відповідач додає до відзиву наказ №832 від 27.10.2023 та відомість до нього про виплату позивачу спірної доплати, при цьому позивач зазначає, що 29.11.2023 йому надійшли кошти у сумі 67467,21 грн, а тому листом від 04.12.2023 позивач просив повідомити, за які періоди виплачена ця сума.

Доказів надання відповіді на цю заяву до суду не надано, а тому аргументи відповідача щодо недотримання позивачем строку звернення до суду є неприйнятними, оскільки фактично відсутня подія, з якої слід обраховувати строк звернення до суду.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 03.04.2019 по 18.10.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

14 липня 2015 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 25.04.2022 № 27/370 25 лютого 2022 під час виконання бойового завдання позивач отримав поранення, отримане під час проходження військової служби та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Після отримання поранення позивач перебував на лікуванні у різних медичних закладах, що підтверджують надані до суду виписки із медичної карти, а саме у період з27.02.2022 по 28.02.2022, з 02.03.2022 по 04.03.2022, з 04.03.2022 по 09.03.2022, з 09.03.2022 по 14.04.2022, з 14.04.2022 по 04.05.2022, з 13.05.2022 по 31.05.2022, з 31.05.2022 по 16.06.2022, з 22.07.2022 по 25.07.2022, з 25.07.2022 по 09.08.2022, з 09.08.2022 по 10.08.2022, з 21.09.2022 по 30.09.2022.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №865 від 30.09.2022 ВЛК встановлено причинний зв`язок захворювання - поранення та захворювання пов`язані із захистом Батьківщини.

Як зазначає позивач, за період серпень та вересень, жовтень 2022 року йому не було сплачено в повному обсязі додаткову винагороду за час лікування у зв`язку з пораненням у розмірі 100 000 грн. пропорційно за місяць, а тому він звернувся до суду з цим позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України №64 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні, який продовжувався та діє і дотепер.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановлено судом, що також і не заперечується учасниками справи, поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини.

З наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №832 від 27.10.2023 та відомості до нього судом встановлено, що позивачу за період з 22.07.2022 до 10.08.2022 та з 21.09.2022 до 30.09.2022 виплачено додаткову винагороду за період перебування на лікуванні, що також не заперечується позивачем, який вказав, що отримав на картковий рахунок виплату у сумі 67467,21 грн (що підтверджує надана до суду банківська виписка).

Доказів перебування позивача на лікуванні у період з 11.08.2022 по 20.09.2022 та у жовтні 2022 року до суду не надано.

Щодо часу перебування у відпустці після лікування у зв`язку з отриманим пораненням, суд зазначає, що вказаний вид додаткової винагороди підлягає виплаті за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Надана до суду довідка ВЛК ВЧ НОМЕР_4 від 10.08.2022 №675 про те, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, не містить відмітки про те, що отримане позивачем поранення є тяжким, аналогічних відміток не містить також і Форма №003/0 (виписний епікриз №3021), свідоцтво про хворобу №865.

Враховуючи, що для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування після поранення необхідною умовою є отримання саме тяжкого поранення, що має підтверджуватися висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, яка в матеріалах справи відсутня, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 08 квітня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ