Справа № 280/6385/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6385/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року (суддя Мінаєва К.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, військова частина НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати пункт № 6 наказу начальника відповідача (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2022 №42 «Про підсумки проведення службового розслідування», яким позивача, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завданий державі матеріальний збиток на загальну суму 164 281,17 грн;

визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується позивача, пункт № 10 наказу начальника відповідача (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2022 №42 «Про підсумки проведення службового розслідування», а саме щодо: утримання грошового нарахування з особи, зазначеної в пункті № 6 даного наказу ОСОБА_1 , в розмірі 20% його місячного грошового забезпечення, занесення суми нестачі до Книги обліку нестач в сумі 164 281,17 грн та обліку за ОСОБА_1 , зазначеної у пункті № 6 даного наказу суми у розмірі - 164 281,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира групи інженерного забезпечення частини. 24.02.2022 позивач (на той час займав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про термінову евакуацію особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 , документації, майна, зброї та боєприпасів протягом двох годин. При цьому термінова евакуація особового складу здійснювалась легковим автомобілем «Шевроле Нива», вантажним автомобілем ГАЗ-3307, вантажним автомобілем МАЗ-53371, пасажирським автомобілем ГАЗ-32213-14; вантажний автомобіль ЗІЛ-431416 був у неробочому стані, так як перебував у ремонті через поломку головки блоку циліндрів. Під час евакуації майна служби зв`язку та ПЕОМ другого відділу солдат ОСОБА_2 доповів ОСОБА_1 про те, що радіостанція є великогабаритною, відсутня можливість її евакуювати через відсутність транспорту та місця для її завантаження, а також браку часу на її демонтаж. На території другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_1 залишився автомобіль ЗІЛ-431416 (майно автотранспортної служби), майно МПЗ (морально-психологічного забезпечення), майно речової служби. Водночас зауважено, що ОСОБА_1 не було здійснено розкрадання, знищення чи псування, створення нестачі або інше незаконне витрачання військового та іншого майна. Під час евакуації, з урахуванням обстановки, здійснення обстрілів і підходу до населеного пункту, пріоритет надавався на евакуацію в безпечне місце особового складу, всієї документації, всієї зброї і боєприпасів та робочої техніки. Проте, незважаючи на вказані встановлені під час розслідування обставини та фактично за відсутності вини ОСОБА_1 і у недоведенні його вини у завданій шкоді, позивача безпідставно було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 164281,17 грн шляхом винесення начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 наказу № 42 від 14.09.2022 «Про підсумки службового розслідування». Враховуючи те, що у ОСОБА_1 відсутні обставини завдання ним шкоди та не доведений той факт, що шкода завдана внаслідок саме умисних протиправних дій позивача, на думку представника позивача, підстави для притягнення позивача до відповідальності відсутні, а пункти №№ 6, 10 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.09.2022 № 42 є такими, що підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16. жовтня 2023 року позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2022 № 42.

Визнано протиправним та скасовано пункт 10 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2022 № 42 в частині щодо утримання грошового нарахування з ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення та занесення суми нестачі до Книги обліку нестач в сумі 164 281,17 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд в своєму рішенні зазначив, що позивач діяв в умовах крайньої необхідності при цьому не зазначивши, які саме умови крайньої необхідності виникли у позивача для невиконання наказів вищестоящих командирів та нормативно правових актів. Посилання на загальновідомі факти, щодо початку військових дій 24.02.2022 не може аргументувати той факт, що до позивача не може застосовуватись бойовий імунітет, оскільки позивач не приймав участь в бойових зіткненнях. Військовослужбовця може бути звільнено лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання ним своїх обов`язків, визначених контрактом або за порушення дисципліни. Вважають, що позивачем не надано суду належних та беззаперечних доказів в спростування порушення ним військової дисципліни, які б звільняли його від матеріальної відповідальності, передбаченої Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців». Враховуючи невиконання позивачем службових обов`язків, можна стверджувати, що в діях позивача були ознаки системності, а тому у відповідача були наявні підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності у вигляді прийняття спірного наказу. Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції необґрунтовано встановлено порушення відповідачем вимог закону під час притягнення позивача до матеріальної відповідальності, і скасовано пункти 6. 10 наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності лише за формальними ознаками.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначено, що з урахуванням всіх вказаних обставин, належно оцінивши докази, які є у справі та визнавши їх належними і достатніми, і що ґрунтувалось на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні цих доказів Суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , третя особа військова частина НОМЕР_1 , ухваливши 16.10.2023 законне і обґрунтоване рішення по справі, яке не підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Згідно із відомостями, вказаними у посвідченні офіцера НОМЕР_3 , наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 13.08.2021 № 205 позивач призначений на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Надалі у зазначеному посвідченні міститься запис про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_5 наказом командира військової частини НОМЕР_4 за № 64.

У відповідності з наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України за № 251 від 15.03.2023 ОСОБА_1 призначено командиром групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (а.с.18).

За змістом акту проведення службового розслідування від 14.09.2022, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_3 з інформацією щодо проведеної позапланової інвентаризації в ІНФОРМАЦІЯ_5 , його першому і другому відділі та встановленого під час інвентаризації факту, що станом на 15.08.2022 відсутнє деяке майно.

Під час проведення розслідування встановлено, що своїми діями позивач та інші військовослужбовці порушили вимоги статей 4,5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»; вина військовослужбовців виражається у формі прямого умислу. Так, протиправні дії військовослужбовців полягають у невиконанні наказу щодо планової евакуації майна ІНФОРМАЦІЯ_5 та підпорядкованих відділів, що призвело до втрат військового майна.

За результатами службового розслідування запропоновано притягнути військовослужбовців та прирівняних до них осіб (у тому числі позивача) до матеріальної відповідальності. В разі порушення своїх функціональних обов`язків зазначених осіб попередити про можливе притягнення до дисциплінарної або інших видів відповідальності (а.с.20-24).

До вказаного акту долучені пояснення позивача ОСОБА_1 від 22.07.2022, в яких останній повідомляє про фактичні обставини. При цьому, зазначено, що в своїх діях та діях солдата ОСОБА_4 вбачає вину у формі самовпевненості та невиконання наказу щодо планової евакуації майна служби зв`язку, що призвело до втрат військового майна та зобов`язується відшкодувати матеріальну шкоду (а.с.25).

За результатами проведення службового розслідування наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2022 № 42 вирішено:

«…6. За порушення вимог в частині неналежного виконання наказів та розпоряджень командирів щодо збереження майна, внаслідок чого державі було завдано матеріальних збитків на загальну суму 164281 грн 17 коп. (сто шістдесят чотири тисячі двісті вісімдесят одна гривня 17 коп.), притягнути до повної матеріальної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майора ОСОБА_5 на суму 164281 грн 17 коп. (сто шістдесят чотири тисячі двісті вісімдесят одна гривня 17 коп.), в тому числі: майно служби зв`язку на загальну суму 90227 грн 52 коп. (дев`яносто тисяч двісті двадцять сім гривень 52 коп.), майно продовольчої служби на загальну суму 49363 грн 16 коп. (сорок дев`ять тисяч триста шістдесят три гривні 16 коп.), майно речової служби на загальну суму 15275 грн 08 коп. (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 08 коп.), майно МПЗ на загальну суму 7886 грн 00 коп. (сім тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень 00 коп.), майно автотранспортної служби на загальну суму 1529 грн 41 коп. (одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять гривень 41 коп.) та звільнити від дисциплінарної відповідальності у зв`язку з добровільним погашенням суми нестачі відповідно вартості облікованого майна…»

«…10. Начальнику відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_4 утримання грошового нарахування з осіб, зазначених в пунктах 1-8 цього наказу проводити в розмірі 20 відсотків їх місячного грошового забезпечення згідно ч. 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та занести суму нестачі до Книги обліку нестачі ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 500166,11 (п`ятсот тисяч сто шістдесят шість грн..) 11 коп., з яких облікувати за кожним суми зазначені в пунктах 1-8 цього наказу...» (а.с.28-30).

У відповідності до акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків у зв`язку з вибуттям до нового місця служби до військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 передала, а військова частина НОМЕР_1 прийняла заборгованість з відшкодування завданих державі збитків, яка на день виключення із списків особового складу 17.03.2023 не погашена. Заборгованість виникла внаслідок втрати (нестачі, крадіжки, знищення, пошкодження, псування або передвчасного виведення з ладу) військового майна на суму 164 281 грн 17 коп. Із загальної суми заборгованості частково погашено 26 855 грн 35 коп. Залишок заборгованості, що передається по цьому акту, становить 137 425 грн 82 коп. (а.с.31-32).

Не погоджуючись із пунктами 6 та 10 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 27.05.2022 №23 «Про підсумки проведення службового розслідування», позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступе.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022. Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, 26 липня 2023 року № 451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ).

Частиною першою, другою статті 3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох вищезазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №333/7160/17 виклав правову позицію, відповідно до якої: «…вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду».

За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 у справі №813/3018/16, від 25.03.2020 у справі №825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням висновків Верховного Суду в межах даної адміністративної справи встановленню підлягає наявність/відсутність складу правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Як вже зазначалось вище, за змістом акту проведення службового розслідування від 14.09.2022, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов рапорт начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_3 з інформацією щодо проведеної позапланової інвентаризації в ІНФОРМАЦІЯ_5 , його першому і другому відділі та встановленого під час інвентаризації факту, що станом на 15.08.2022 відсутнє деяке майно.

Під час проведення розслідування встановлено, що своїми діями позивач та інші військовослужбовці порушили вимоги статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»; вина військовослужбовців виражається у формі прямого умислу. Так, протиправні дії військовослужбовців полягають у невиконанні наказу щодо планової евакуації майна ІНФОРМАЦІЯ_5 та підпорядкованих відділів, що призвело до втрат військового майна.

При цьому, Розділом V Порядку №608 визначено порядок оформлення результатів службового розслідування.

Зокрема, відповідно до пунктів 1-6 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

За висновком акта проведення службового розслідування запропоновано притягнути ОСОБА_1 (та інших військовослужбовців) до матеріальної відповідальності, що полягає в обов`язку погасити суму нестачі у розмірі 164281,17 грн, що була завдана шляхом невиконання наказу щодо планової евакуації майна ІНФОРМАЦІЯ_5 , що призвело до втрат військового майна.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Зі змісту спірного наказу слідує, що відповідач виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав наказ щодо планової евакуації військового майна.

Проте, аналізуючи оскаржуваний наказ відповідача від 14.09.2022 № 42 в частині, що стосуються притягнення позивача до відповідальності, та процедуру проведення службового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що така процедура не дотримана відповідачем, а права позивача грубо порушені, оскільки відповідачем не зазначається в чому саме полягає невиконання наказу позивачем про евакуацію майна, що призвело до втрат військового майна.

З пояснень, наданих позивачем під час службового розслідування, а також з позовної заяви встановлено, що зранку 24.02.2022 ОСОБА_1 (на той час начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 ) отримав наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 про термінову евакуацію особового складу, документації, майна, зброї та боєприпасів.

ІНФОРМАЦІЯ_10 до термінової евакуації розташовувався за адресою: м. Лисичанськ, Луганська область та знаходився на відстані близько 25 км від лінії розмежування з тимчасово окупованою з 2014 року Російською Федерацією територією Луганської області.

У свою чергу майно клієнтської частини ІТС « ІНФОРМАЦІЯ_11 » ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке обліковується по службі зв`язку, для запобігання його втрат, було закріплено окремим наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 «Про закріплення майна зв`язку та комп`ютерної техніки за відповідальними особами у першому та другому відділах ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 15.02.2022 № 75 за солдатом Є. ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Так, 24.02.2022 проходила термінова евакуація особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 , документації, майна, зброї та боєприпасів, яка здійснювалась: легковим автомобілем «Шевроле Нива», вантажним автомобілем ГАЗ-3307, вантажним автомобілем МАЗ-53371, пасажирським автомобілем ГАЗ-32213-14.

Евакуація комп`ютерного майна ПЕОМ та майна позаштатної служби зв`язку, майна вузла зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснювалась згідно з планом евакуації, з яким солдат ОСОБА_6 був ознайомлений. Під час евакуації майна служби зв`язку та ПЕОМ другого відділу солдат ОСОБА_6 доповів про те, що радіостанцію Р-142/1, яка займає багато місця та важить близько 500 кг, немає можливості евакуювати у зв`язку з відсутністю транспорту та місця для її погрузки, про що він доповів начальнику ІТВ ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковнику ОСОБА_7 та отримав від нього наказ про залишення радіостанції. Таким чином, радіостанція Р-142/1 не була вивезена в повному обсязі тому, що не було часу на повний демонтаж.

Отже, під час проведення службового розслідування не надано належну оцінку поясненням опитаних осіб та не досліджено, що майно зв`язку та комп`ютерної техніки у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_5 закріплено за ОСОБА_8 .

В свою чергу, наведене дає підстави для висновку, що відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не надано належну оцінку поясненням опитаних осіб; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Крім того, матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків щодо збереження військового майна, а також службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця.

Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби.

Законом України від 15.03.2022 № 2124-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2124-IX) встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» шляхом закріплення поняття «бойового імунітету» за закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.

Бойовий імунітет передбачає звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вказаним Законом внесено зміни, зокрема, до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженому Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що дія Закону № 2124-IX розповсюджується на матеріальну відповідальність військовослужбовців під час виконання бойових завдань.

Водночас, за приписами статті 9 Закону № 160-ІХ завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Колегія суддів наголошує, що хоча під час розгляду справи і не встановлено виконання бойових завдань чи інших обставин, що передбачають звільнення від відповідальності внаслідок бойового імунітету, однак саме крайня необхідність зумовила залишення військового майна, адже за характером оперативної обстановки, яка склалась станом на 24.02.2022 у Луганській області, є достатні підстави стверджувати, що небезпека була реальною є достатні підстави стверджувати, що небезпека була реальною і саме через це було прийнято рішення про передислокацію (евакуацію) особового складу та військового майна.

Слід зазначити, з урахуванням встановлених обставин та, беручи до уваги загальновідомі факти, дійсно обстановка на місцевості свідчила про існування реального ризику незбереження майна відповідної військової частини.

Проте, акт службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, складений без дослідження усіх обставин та без ретельного дослідження причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.

Крім того, колегія суддів наголошує, що для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідуванім факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки.

Водночас, матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо збереження військового майна.

Дійсно, службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій позивача.

Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця.

Крім цього, в акті службового розслідування не обґрунтовано та не вмотивовано, чому позивача слід притягнути саме до повної матеріальної відповідальності.

Отже, відповідачем не доведено, що позивач своїм неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків, спричинив втрату військового майна, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункти 6 та 10 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2022 № 4242 в частині щодо утримання грошового нарахування з ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення та занесення суми нестачі до Книги обліку нестач в сумі 164 281,17 грн є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, ч.3 ст.14 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Тобто, у разі скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ.

Відповідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко