Справа № 160/19552/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19552/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року в адміністративній справі №160/19552/23 (головуючий суддя першої інстанції Кучугурна Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 01.08.2023 року (згідно штампу на поштову конверті) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №54 від 06.06.2023 року в частині не зарахування до стажу роботи на посаді судді трирічного стажу роботи у сфері права, що передбачений ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, три роки роботи у сфері права згідно «Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», виданого Третім апеляційним адміністративним судом 23.05.2023;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким збільшити її щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з часу його призначення - 23 травня 2023 року, та встановивши його у розмірі 56 відсотків грошової винагороди судді, та здійснити виплату недоплачених коштів за весь період з цього часу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді трирічного стажу роботи у сфері права, що передбачений ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, три роки роботи у сфері права згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Третім апеляційним адміністративним судом 23.05.2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з часу його призначення - 23 травня 2023 року, встановивши його у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, та здійснити виплату довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням проведених платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом не повно з`ясовано та не надано оцінку всім фактичним обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Згідно матеріалів пенсійної справи, загальний стаж позивача становить 24 роки 08 місяців 06 днів, стаж роботи на посаді судді становить 20 років 5 місяців 23 дні, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці розраховано, виходячи із загального відсотку розрахунку від заробітку в розмірі 50% грошового утримання судді у відставці. Скаржник вважає, що Закон України №1402, який чинний на час розгляду справи, визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, а ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді. Положення Закону України №1402, на які посилається позивач, втратив чинність 01.01.2012 року.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як суддя у відставці.

У відставку з посади судді Третього апеляційного адміністративного суду позивач звільнена рішенням Вищої ради правосуддя від 09.05.2023 року №465/0/15-23 (а.с.5-6).

Наказом голови Третього апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 року №54-к позивач відрахована зі штату Третього апеляційного адміністративного суду в останній день відпустки 22 травня 2023 року у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.7).

Пенсійний орган листом від 10.07.2023 року визначено, що з 23.05.2023 року позивач отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів». За документами пенсійної справи загальний стаж позивача становить 24 роки 08 місяців 06 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 20 років 05 місяців 23 дні. Корім того, зазначено, що періоди роботи ОСОБА_1 з 17.06.1991 року по 20.08.1992 року на посадах юрисконсульта, тимчасово виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу Бердянського ВО «Південдормаш» та з 19.03.1998 року по 14.01.2000 року на посадах юридичного радника, начальника юридичного відділу, начальника служби безпеки і правового захисту БВ АППБ «Аваль» зараховані до загального трудового стажу позивача, але не підлягають зарахуванню до суддівського стажу. Розмір щомісячного довічного грошового утримання з 23.05.2023 року, визначеного на підставі довідки від 23.05.2023 року №116, складає 100896,00 грн. (201792,00 грн х 50%).

Позивач не погодившись з діями відповідача стосовно розрахунку стажу роботи на посаді судді та розміром довічного грошового утримання, оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що при розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача на посаді судді, що надає право на звільнення у відставку, стаж роботи в галузі права тривалістю три роки. Суд першої інстанції вказав, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді повних 23 роки, повинен становити 56%, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 6% (3 роки * 2 %) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років, а відтак відповідач має перерахувати довічне грошове утримання не лише на майбутні періоди, але й за весь попередній період, починаючи з 23.05.2023 року.

Разом з тим, суд першої інстанції зауважив, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України, а тому адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вимога позивача про прийняття рішення щодо збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та здійснити виплату недоплачених коштів за весь період з цього часу залишена без задоволення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

В преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1402 встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону України №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно із частиною 2 статті 142 Закону України №1402 суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 142 Закону України №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону України №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно копії довідки Третього апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 року №116, видану ОСОБА_1 , суддівська винагорода, яка враховується на при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 201792,00 грн. (а.с.9).

Згідно розрахунку від 23.05.2023 року стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, здійснений Третім апеляційним адміністративним судом, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 22.05.2023 року становить 23 роки 08 місяців 16 днів. До розрахунку включено, у тому числі, стаж роботи позивача з 17.06.1991 року по 20.08.1992 року на посадах юрисконсульта, т.в.о. начальника юридичного відділу Бердянського ВО «Південдормаш», та з 19.03.1998 року по 14.01.2000 року на посадах юридичного радника, начальника юридичного відділу, начальника служби безпеки і правового захисту БФ АППБ «Аваль», м. Бердянськ.

Крім того, у розрахунку вказано, що відповідно до ч.2 ст.137 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ із змінами, внесеними Законом України від 12.07.2018 року №2509, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (станом на 26.05.1993 року - стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше трьох років) (а.с.8).

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що з 23.05.2023 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки від 23.05.2023 року №116 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Третім апеляційним адміністративним судом, виходячи з розрахунку 20 років 05 місяців 23 дні суддівського стажу - 50 % суддівської винагороди та розмір становить 100896,00 грн. (201792,00 грн. х 50 %), що підтверджується зокрема рішенням пенсійного органу від 06.06.2023року №54, з якого вбачається, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді, розрахований відповідачем становить 20 років 05 місяців 23 дні.

Про такий розрахунок стажу судді зазначено також у листі-відповіді відповідача від 10.07.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції, чинній на дату призначення позивача на посаду судді) суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менше як три роки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те що, відповідач не врахував положення абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), та те, що відповідно до ч 2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на право на відставку, підлягає зарахуванню: стаж роботи на посаді судді (з дати призначення судді на посаду по дату ухвалення Радою рішення про звільнення) 20 років 8 місяців 26 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 23 роки 8 місяців 26 днів.

Доказів протилежного скаржником не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що розмір щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу роботи на посаді судді повних 23 роки повинен становити 56 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 6 % (3 роки * 2 %) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не перевіряєься.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року в адміністративній справі №160/19552/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року в адміністративній справі №160/19552/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко