Справа № 260/755/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/755/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить:

1.визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в в Запорізькій області від 11.12.2023 року № 80.

2. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.01.1989 по 31.12.1998, а період з 28.08.1990 по 31.12.1998 року необхідно зарахувати до страхового стажу, як такий , що дає право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням якого призначити пенсію з 06.12.2023відповідно до Закону № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" .

3. Стягнути пропорційно з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою від 06.12.2023 щодо призначення пенсії за вислугою років. За принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Відповідач 2) повідомив про неможливість призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та спеціального стажу. Так, до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 23.01.1989 по 31.12.1998 згідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.01.1988, оскільки дата народження на першій сторінці внесено не в повному обсязі. До спеціального стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи з 29.08.1990 по 31.08.2023 роки, оскільки довідка від 01.12.2023 №01-18/63 не відповідає трудовій книжці. З даними діями Відповідача позивач не погоджується

16 лютого 2024 року ухвалою ЗОАС відкрито спрощене позовне провадження, якою зобов`язано відповідачів надати суду відмовну пенсійну ОСОБА_1 .

28 лютого 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов, якому пенсійний орган заперечив проти позову та зазначив, що, 08.09.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та доданими документами. Вік позивачки на дату звернення 57 років.

Пунктом „е" статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я незалежно від віку, якщо вони мали стаж роботи за спеціальністю при стажі роботи для жінок на: 01.04.2015 - 25 років, на 01.01.2016 - 25 років 06 місяців; на 11.10.2017 - 26 років 06 місяців. Страховий стаж позивачки на дату звернення із заявою про призначення пенсії склав 24 роки 04 місяці. Спеціальний стаж роботи позивачки на дату звернення становить: 00 років 00 місяців (станом на 10.10.2017). На підставі чого позивач робить висновки про наявність у позивачки 27 років стажу не є зрозумілим, оскільки жодного обґрунтування яким чином здійснювався прорахунок представником невідомо. Не надано обґрунтованих пояснень у зв`язку з чим , представник вважає, що періоди роботи згідно записів трудової книжки з 23.01.1989 по 31.12.1998 року повинні бути зараховані до загального страхового стажу позивачки, а період з 28.08.1990 по 31.12.1998 року необхідно зарахувати страхового стажу, як такого що дає право на призначення пенсії за вислугою років та призначити пенсію ОСОБА_1 з 06.12.2023 відповідно до Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», тобто згідно позовних вимог тільки ці періоди є спірними, а не включення інших періодів роботи до спеціального стажу позивач погоджується з рішенням органу пенсійного фонду. Проте звертають увагу суду, що розглянувши заяву позивачки від 08.09.2023 та надані до заяви документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (проте позивач чомусь вказує ГУПФУ в Запорізькій області) прийнято Рішення №80 від 15.09.2023, яким позивачці відмовлено у призначені пенсії за вислугу років з огляду на відсутність необхідного стажу за вислугу років, а в позивачки його 00 років 00 місяців (станом на 10.10.2017), а відповідно до заяви позивачки остання якраз і бажає призначити пенсію по вислузі років.

04 березня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшли документи відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

11 березня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позов з додатками, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого.

Зокрема, зазначив, що 06.12.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058^1 (далі - Закон № 1058).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.12.2023 № 80, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугою років.

Після винесення оскаржуваного рішення воно було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для долучення матеріалів електронної справи.

Цим рішенням до страхового стажу не зараховано трудову книжку НОМЕР_1 від 02.01.1988 року, оскільки дата народження на титульній сторінці трудової книжки внесена не в повному обсязі (зазначено тальки рік народження), що є порушенням п.п. 2.10 Інструкції № 162, яка була чинною на початок спірного періоду. В цьому рішенні зазначено, що період роботи з 29.08.1990 по 31.08.2023 згідно довідки від 01.12.2023 року № 01-18/63, виданої Комунальним закладом "Авдіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2" також не може бути зарахованим до страхового стажу, оскільки записи не відповідають трудовій книжці, а саме з 29.08.1990 року зарахована на період декретної відпустки та з 01.09.1998 року переведена на іншу посаду, тому зазначений період потребує уточнення. В довідці зазначена не повна підстава видачі довідки. Оскільки ОСОБА_1 не має необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, тому відсутні законні підстави для призначення пенсії відповідно до п. 2-1 розділу розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 з урахуванням вимог п."е" ст. 55 Закону № 1788.

Обставини встановлені судом.

Відповідно до Довідки від 18.04.2022 року №2118- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

06 грудня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058^1 (далі - Закон № 1058).

До заяви про призначення пенсії було подано:

- Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру

- заява про призначення пенсії

- Паспорт серії НОМЕР_2

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

- документи , що підтверджують виконання роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років №01-18/63 від 01.12.2023

- паспорт дитини

- інший документ ( шлюб дитини)

- Свідоцтво про народження дитини

- трудова книжка НОМЕР_1

В Розписці - повідомленні зазначено документи, які подано заявником.

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

11.12.2023 року за результатами розгляду такої заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від №80 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, в якому зазначено наступне:

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 06.12.2023

Вік заявниці 57 років 7 місяців 19 днів.

Згідно положень пунктів 2-І. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.11.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі Закон 2148) право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Закону 2148 (на11.10.2017 року) мають вислугу років передбачений ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме: 26 років 6 місяців.

Страховий стаж особи становить 27 років 6 місяців 19 днів, стаж за вислугу років 18 років 08 місяців 10 днів станом на 11.10.2017 року (згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Результати розгляду документів, доданих до заяви не зараховано:

- трудову книжку серія НОМЕР_1 від 02.01.1988 року, оскільки дата народження на першій сторінці трудової книжки внесено не в повному обсязі (зазначено тільки рік народження);

- період роботи з 29.08.1990 року по 31.08.2023 рік згідно довідки від 01.12.2023 року №01 -18-63, яка видана Комунальним закладом «Авдіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2», оскільки записи не відповідають трудовій книжці, а саме з 29.08.1990 року зарахована на період декретної відпустки та з 01.09.1998 року переведена на іншу посаду, зазначений період потребує уточнення. В довідці зазначена не повна підстава видачі довідки. Також зазначаємо у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державною соціального страхування.

Прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за відсутності необхідного спеціального стажу за вислугу років.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.01.1988 зазначено наступні періоди роботи:

- 02.01.1988 р. - Прийнята на посаду лаборанта ( наказ №4 від 02.01.1988 р.)

- 30.08.1990 р. - звільнена з 01 вересня 1990 року у зв`язку з переходом в іншу школу ( Наказ №134 від 30.08.1990 р.)

Авдіївська СШ-2

- 29.08.1990 р. - призначена вчителем початкових класів на час декретної відпустки основного вчителя ( Наказ №80к-3 від 29.08.1990 р.)

- 01.09.1998 р. - переведена вчителем по охороні життя і здоров`я дітей ( Наказ №152 від 28.08.1998 р. )

-20.08.2018 р. - Заклад перейменовано на КЗ " Авдіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №2" (Наказ№167/1 від 20.08.2018)

- 20.08.2018 р. - переведена вчителем української мови та літератури ( Наказ №66/1 від 20.08.2018 р.)

- 31.08.2023 р. - Звільнена з посади вчителя української мови та літератури за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України ( Наказ №40-к від 31.08.2023).

Згідно Довідки про підтвердження спеціального стажу за призначенням пенсій за вислугу років від 01.12.2023 року №01-18/63 виданою Авдіївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 2 Авдіївської міської ради Донецької області зазначено, що з а період з 29.08.1990 року, наказ відділу освіти № 80-к & З від 29.08.1990р. по 31.08.2023р., наказ № 40-к від 31.08.2023 р. ОСОБА_1 працювала: в закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункта п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за професією: вчитель, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»

Підстава для видачі: особова картка працівника П-2. трудова книжка, книга наказів за 2023 рік.

Додаткові відомості: 20.08.2018 року заклад загальної середньої освіти - Авдіївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 Авдіївської міської ради Донецької області перейменовано на - КЗ «Авдіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2» Авдіївської міської ради Донецької області. Розпорядження №594 від 20.08.2018 керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області.

Мотиви та норми права застосовані судом

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Відповідно до п. 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2147-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Так, нормами ст. 51 Закону №1788 передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Ст. 52 Закону №1788 визначений перелік працівників, які мають право на пенсію за вислугу років, до яких, в тому числі, відносяться працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788 (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 (далі - Закон №213), який набрав чинності з 01.04.2015, пункт «е» статті 55 Закону №1788 було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

- з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911) до статті 55 Закону №1788 з 01.01.2016 також були внесені зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст, а саме:

право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України,

станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років

та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон №911 встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме : 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законами №213, №911.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788 необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законами №213 та №911.

Отже, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.07.2022 по справі №440/1286/20, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за нормами п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону №1788, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.12.2023 року №80 є те, що страховий стаж особи становить 27 років 6 місяців 19 днів, стаж за вислугу років 18 років 08 місяців 10 днів станом на 11.10.2017 року , при мінімально необхідному 26 років 6 місяців.

Однак протиправність таких суджень доведено вищезазначеними законодавчими нормами.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р.

Відповідно д п. 20 вищезгаданого Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, суд зауважує, що трудовою книжкою та довідкою про підтвердження спеціального стажу за призначенням пенсій за вислугу років від 01.12.2023 року №01-18/63 повністю підтверджуються періоди роботи позивача в Авдіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2" , і період роботи позивачки зазначений в довідці та який співпадає із записами в трудовій кнрижці склав 33 роки.З таких відомостей можна достеменно встановити, що позивач працювала на посаді вчителя у Авдіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2" у період з 19.08.1990 . по 31.08.2023 року.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Крім того, судом встановлено, що відповідачами не дотримано вищевказаних вимог Закону та Порядку 22-1, Порядку 637 , оскільки вказуючи в оскаржуваному рішенні на недоліки, а саме : ", з 29.08.1990 року зарахована на період декретної відпустки та з 01.09.1998 року переведена на іншу посаду, зазначений період потребує уточнення." територіальний пенсійний орган не вказав: яких саме документів не вистачає заявнику для призначення пенсії за вислугу років та позбавив права заявника подати у тримісячний термін додаткові документи.

У параграфах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, параграф 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», № 21151/04, параграф 72, «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, параграф 51).

Зокрема, на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (зокрема, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, параграф 74, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, параграф 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», параграф 128, «Беєлер проти Італії», параграф 119).

У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі № 620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/13288/21).

Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам:

забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання;

бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду;

узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Судом встановлено , що згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивачка працювала лаборантом з 02.01.1988 року по 30.08.1990 року, а отже період , про який зазначає позивачка , а саме з 23.01.1989 по 31.12.1998 не була зазначена в оскаржуваному рішенні і не є спірним, дані періоди не зазначені у оскаржуваному рішенні як такі , що піддаються сумніву і не враховуються до страхового стажу.

Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні обставин, відповідних їм правовідносин та релевантного законодавства суд дійшов висновку, що має місце бездіяльність ГУ ПФУ в Закарпатській області при прийняття заяви позивача про призначення пенсії , а оскаржуване рішення не відповідає вимогам встановленим ч. 2 ст. 2 КАСУ , у звязку з чим позовна вимога я. якою позивача просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи а період з 28.08.1990 по 31.12.1998 року зарахувати страхового стажу, як такого що дає право на призначення вислугою років з урахуванням якого призначити пенсію з 06.12.2023 відповідності до Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ), про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити

2. Визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.12.2023 року №80 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_3 ) до страхового стажу період роботи з 28.08.1990 по 31.12.1998 року, який зарахувати до страхового стажу, як такий, що дає право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням якого винести рішення, яким призначити пенсію з 06.12.2023 відповідно до Закону № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" .

3. Стягнути Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова