Справа № 937/7679/19-а
Суддя: Григоренко І. В.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 937/7679/19-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач, Пенсійний фонд України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа, ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.02.2020 року, визнати за ним право військовослужбовця на призначення і виплату йому пенсії по інвалідності в строки визначені ст. 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відшкодувати йому за рахунок Держави Україна матеріальні збитки у розмірі 13 201,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29.08.2019 року він звернувся в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності. Його заява від 29.08.2019 року Пенсійним фондом України була залишена без задоволення, пенсія по інвалідності позивачу призначена не була. 24.09.2018 року він повторно звернувся до Пенсійного фонду України зі скаргою, проте, його скарга була залишена без задоволення. Зазначає, що протиправними діями Пенсійного фонду України йому та його здоров`ю завдано майнову та моральну шкоду. Свої вимоги позивач заявив в порядку цивільного судочинства посилаючись на те, що він не оскаржує протиправне рішення, дію чи бездіяльність Пенсійного Фонду України, а в даному випадку спір виник щодо захисту його права військовослужбовця на призначення та виплату пенсії, у спосіб визначений ст. 5 ЦПК України та ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019 року, справу було передано судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Урупі І.В.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.09.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України про порушення соціальних прав військовослужбовця та відшкодування шкоди завданої здоров`ю, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

28.05.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви та, крім того, подано клопотання про витребування письмових доказів та виклик до суду судово-медичного експерта, в якому останній просить витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пенсійну справу ОСОБА_1 № ТЗ-49430 для підтвердження обставин наявності в пенсійній справі всіх необхідних документів для призначення пенсії за інвалідністю та викликати до суду судово-медичного експерта в сфері знань з нервово-психічних захворювань для з`ясування питань впливу фізичних, емоційних і душевних страждань, завданих ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди, відшкодування збитків та моральної шкоди, та підготовче засідання у справі призначено на 05.07.2021 року.

05.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, ураховуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 25.11.2021 року.

06.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, яке було передано головуючому судді після проведення підготовчого засідання 07.07.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року у задоволенні клопотання позивача про проведення підготовчого засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

15.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи надійшли пояснення у справі, в яких представник ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу не приймалося ні Пенсійним фондом України, ні ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Отже, рішення, яке могло б бути визнано неправомірним, відсутнє.

17.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року у задоволенні клопотання позивача про проведення підготовчого засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди, в режимі відеоконференції за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи відео-зв`язку «Свідок» відмовлено.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 28.04.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2022 року клопотання позивача про витребування доказів та виклик до суду експерта у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково; витребувано у ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області пенсійну справу ОСОБА_1 № ТЗ-49430.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 08.08.2022 року.

30.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшла належним чином завірена копія пенсійної справи ОСОБА_1

08.08.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 20.09.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання позивача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 11.07.2023 року.

22.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2022 року письмові пояснення представника Пенсійного фонду України Ірини Петручені у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди повернуто відповідачу без розгляду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання позивача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.10.2023 року.

09.10.2023 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та судове засідання призначено на 28.11.2023 року.

28.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 28.11.2023 року, за відсутності представника Пенсійного фонду України.

В судове засідання 28.11.2023 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Відповідач у заяві від 28.11.2023 року просив розглядати справу за відсутності представника.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Суд встановив, що відповідно до посвідчення від 14.11.2011 року, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України (а. с. 3).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 06.04.1995 року, ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років (а. с. 4).

29.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області із заявою про призначення йому пенсії військовослужбовця по інвалідності (а. с. 5).

24.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України зі скаргою, у якій, зокрема, просив призначити йому пенсію військовослужбовця по інвалідності (а .с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

У ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Статтею 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає підстави та порядок отримання військовослужбовцем пенсії, зокрема, по інвалідності.

29.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення йому з 01.01.2018 року пенсії військовослужбовця по інвалідності, а 24.09.2018 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України зі скаргою, в якій, зокрема, просив призначити йому пенсію військовослужбовця по інвалідності.

Посилаючись на те, що ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Пенсійний фонд України не відреагували на його звернення, не призначили йому пенсії по інвалідності, позивач просив суд відшкодувати йому за рахунок Держави Україна матеріальні збитки та відшкодувати моральну шкоду.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено у ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обставини, що він звертався у встановленому законодавством України порядку до органів Пенсійного фонду України із заявою відповідного зразка з наданням необхідних документів про призначення йому пенсії по інвалідності. Так, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували надання Пенсійним фондом України чи його територіальним органом відмови у призначенні позивачу пенсії за його заявою. Тобто позивачем не доведено сам факт порушення відповідачем його прав та законних інтересів.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальних збитків є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з Держави Україна на його користь 1 000 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що він сприйняв незаконні дії працівників Пенсійного фонду України, які порушили його людську гідність, надзвичайно болісно. Вказуючи на наявність незаконних дій працівників Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 не просить визнати такі дії неправомірними. При цьому ні позовна заява, ні уточнена редакція позовної заяви ОСОБА_1 не містить обґрунтувань заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями та діями (бездіяльністю) відповідача. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 1, 7, 18, 48, 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про порушення соціальних прав військовослужбовця на призначення і виплату пенсії по інвалідності, відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Пенсійний фонд України, вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ, 01601, .

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пр. Соборний, буд. 158 б, м. Запоріжжя, 69057, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 11.12.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко