Справа № 199/7353/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 199/7353/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року (головуючий суддя Руденко В.В.)

у справі №199/7353/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта Журбіна Миколи Володимировича

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 , в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.09.2023 серії ЕАТ №7663109.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року позов задоволено.

Суд виходив з того, що зі змісту постанови серії ЕАТ № 7663109 від 04 вересня 2023 року вбачається, що інспектором належним чином не задокументовано та не доведено належними доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, та, як наслідок, перевірки документів. Відповідно визначені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача у відповідача були відсутні. Враховуючи відсутність постанов про застосування до позивача адміністративного стягнення за будь-яке порушення Правил дорожнього руху, суд дійшов висновку, що вимоги відповідача про пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є неправомірними. Крім того, суд врахував, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, у тому числі звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо правомірності вимоги поліцейського до позивача про пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, безпідставно не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.09.2019 у справі №127/19283/17, відповідно до яких право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Крім того, на думку відповідача, в межах спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення п. 13.1 ст. .13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають підстави для звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, з огляду на те, що позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, а не І групи, та автомобіль, яким керував позивач, належить не позивачу, а ОСОБА_3 .

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та додаткові письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. У відзиві зокрема зазначено, що позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. При цьому, група інвалідності правового значення в даному випадку не має, оскільки п. 13.1 ст .13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить перелік статусів осіб через кому, що свідчить про самостійність кожного статусу, а не їх наявність в сукупності. Позивач також наголошує на тому, що відповідачем не надано жодних належним та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем неправомірних дій.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 04.09.2023 інспектором 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом ОСОБА_2 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7663109, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Згідно з цією постановою ОСОБА_1 04.09.2023 о 10 год. 18 хв., керував транспортним засобом HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1 «ґ» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР (пп. 2.4.«а» ПДР).

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В спірному випадку підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності став зафіксований в оскаржуваній постанові факт порушення позивачем п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, що полягає в керуванні транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

Позивач, не спростовуючи цього факту, вказує, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни, тому, відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

При цьому позивач наголошує, що ним було пред`явлено інспектору відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Управлінням праці та соціального захисту населення Соснівської районної ради м. Черкас, разом з іншими документами на транспортний засіб, але інспектор проігнорував даний факт та прийняв спірну постанову про накладення адміністративного стягнення.

За позицією відповідачів позивач не звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки є особою з інвалідністю ІІІ групи, а не І групи, крім того, позивач керував транспортним засобом, який йому не належить.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України №1961-IV від 01 липня 2004 року визначено, що аналіз положень статті 13 Закону №1961-IV вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені в її пункті 13.2, є керування транспортним засобом, який належить особам на праві власності, тоді як для осіб, наведених у пункті 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі. Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону №1961-IV транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Пунктом 1.6 статті 1 Закону №1961-IV власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Виходячи з аналізу наведених норм, слідує, що від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України та, як наслідок, від обов`язку пред`явлення відповідного страхового поліса на вимогу поліцейського, звільняються такі категорії осіб:

- 1) учасники бойових дій, 2) особи з інвалідністю внаслідок війни, 3) постраждалі учасники Революції Гідності, 4) особи з інвалідністю I групи, - які особисто керують належними їм транспортними засобами, якими є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі;

- особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Соснівської районної ради м. Черкас, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, зокрема звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як особа з інвалідністю внаслідок війни.

З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2023 позивач керував транспортним засобом HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності дружині позивача ОСОБА_3 , маючи при собі технічний паспорт на авто та посвідчення водія, отже керував автомобілем на законній підставі, а його цивільна відповідальність відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону №1961-IV застрахована державою.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість доводів відповідача про порушення позивачем вимог пункту 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, що вказує на безпідставність притягнення позивача до відповідальності згідно частини 1 статті 126 КУпАП та наявність підстав для скасування постанови від 04.09.2023 серії ЕАТ №7663109.

Аналогічного висновку дійшов Верховий Суд у постанові від 15 березня 2019 року у справі №363/1097/17.

Крім того, за подібних обставин справи, Верховний Суд ухвалив постанову від 05 квітня 2018 року у справі №686/17029/17, в якій указав, що притягнення до адміністративної відповідальності особи за порушення вимог пункту 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, яка є учасником бойових дій та керувала транспортним засобом на законних підставах, однак, який належить іншій особі, є протиправним.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року у справі №199/7353/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко