Справа № 280/9524/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

10 квітня 2024 р. Справа № 280/9524/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни, розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремої механізованої бригади про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремої механізованої бригади про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

05.02.2024 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремої механізованої бригади, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що з огляду на встановлення факту перебування солдата ОСОБА_1 08.03.2023 у стані алкогольного сп`яніння та підтвердження цієї обставини належними доказами в межах службового розслідування, невиплата позивачу премії та додаткової винагороди за весь місяць, в якому було здійснено вказане порушення (березень 2023 року), є правомірним. Отже, Військова частина НОМЕР_1 не вчиняла у відношенні позивача жодної бездіяльності, яка б обґрунтовано могла б бути визнана протиправною.

Також представник відповідача зазначає про порушення позивачем строку на звернення до суду, тому просив залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1

06.02.2024 надійшло клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 . В обґрунтування вказаного клопотання представником позивача зазначено, що заступник командира БМ №-64 РС навідник оператор ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , та враховуючи запровадження в Україні воєнного стану, вважає, що обставина пропуску строку звернення позивача до суду за захистом його прав вказана з зазначенням поважних причин та є підставою для поновлення судом строків.

Суд, вирішуючи питання щодо строку звернення до суду виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предметом спору в даній справі є не виплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат» та премії в березні 2023 року, тобто категорія справи належить до категорії справ про заробітну плату.

Згідно стаття 233 КЗпП визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як встановлено судом, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо невиплати йому премії та додаткової винагороди за березень 2023 року, до суду позов надійшов - 13.11.2023, про що свідчить відбиток штампу на першому аркуші позовної заяви, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до суду.

В той час суд звертає увагу на пункт 14 Розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок №260), відповідно до якого грошове забезпечення не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Також суд зауважує, що з 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, а позивач у справі є військовослужбовець. Оскільки позивач є військовослужбовцем, то запровадження воєнного стану для позивача є поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду та необхідність його поновлення, у зв`язку із чим клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Мультян Марина Бондівна