Справа № 400/5186/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/5186/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

11.09.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) з моменту звільнення 30.06.2018 року по день фактичного розрахунку 18.05.2022 року (за 971 робочий день).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач у період з 2001 року по 2018 рік проходив військову службу за контрактом у військовій частини НОМЕР_1 та на підставі наказів від 27.06.2018 року №328, від 30.06.2018 року №156 звільнений з військової служби, виключений зі всіх видів забезпечення частини.

На виконання судового рішення, яке набрало законної сили в іншій адміністративній справі, в травні 2022 року військовою частиною здійснено нарахування та виплату на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 77935,15 грн.

Одночасно, вказані обставини свідчать, що в порушення положень статті 116 КЗпП України військовою частиною не проведено із позивачем повний розрахунок грошового забезпечення, а саме на момент звільнення з військової служби не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

У зв`язку із чим, посилаючись на приписи статті 117 КЗпП України та фактичну затримку повного розрахунку при звільненні, позивач наполягає на відшкодуванні за рахунок відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при його звільненні за період з 30.06.2018 по 18.05.2022 в сумі 77935 гривень 15 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Поряд з цим, застосувавши принцип пропорційності між розміром несвоєчасно виплачених сум та розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції визначив за необхідне зменшити суму відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, та здійснити нарахування і виплату позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі суми несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення, що становить 77935,15 гривні.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що загальні положення трудового законодавства не поширюються на правовідносини, пов`язані із проходженням громадянами України військової служби і які врегульовані нормами спеціального законодавства Положенням №1153/2008, Законом №2011-ХІІ.

Також, апелянт зауважує на тому, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення виникло на підставі судового рішення, ухваленого після звільнення військовослужбовця та виключення зі списків особового складу. Наведені обставини виключають вину відповідача, як роботодавця, у несвоєчасному розрахунку та відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України у виді відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Одночасно апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою те, що відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснюється за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З наведеного слідує, що висновки суду про нарахування на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період, що перевищує шість місяців, суперечить застосованим у цій справі вимогам статті 117 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у визначений апеляційним судом строк не надійшов.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно посвідчення Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником бойових дій, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2018 року №156 майора ОСОБА_1 , заступника начальника штабу (зі служби військ) управління військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 27.06.2018 року №328 з військової служби у запас, визначено таким, що 29.06.2018 року справи та посаду здав, чинність контракту припинено 29.06.2018 року.

Цим же наказом 29.06.2018 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час звільнення з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року по справі №400/3144/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням виплачених сум індексації, враховуючи базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення березень 2014 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі №400/3144/21 скасовано рішення суду в частині застосування базового місяця березень 2014 року під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Апеляційний суд у цій частині постановив нове рішення, яким зобов`язав військову частину НОМЕР_1 застосувати січень 2008 року як базовий місяць під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 18.05.2022 року нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 77935,15 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав свій обов`язок із нарахування середнього заробітку за час затримки вказаного розрахунку, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та прирівняних до них осіб (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства про порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виключення позивача зі списків особового складу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виключення позивача зі списків особового складу) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виключення позивача зі списків особового складу та до 19.07.2022 року до дати набрання чинності Закону №2352-IX від 01.07.2022 року і на момент виплати не донарахованої частини грошового забезпечення) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Умовами застосування частини 1 статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У разі невиплати повного грошового забезпечення на день звільнення військовослужбовця зі служби, підлягає застосуванню відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд враховує, що позивач звільнений з військової служби у військові частині НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу в червні 2018 року, тоді як індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року виплачена позивачу 18.05.2022 року на виконання судового рішення в іншій адміністративній справі.

Отже, у справі, яка розглядається, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати суми грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, тому в цьому випадку є підстави для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи із застережень у статті 117 КЗпП України про «належні звільненому працівникові суми», тобто про усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для відповідної категорії осіб, а також із підтвердження в судовому порядку права позивача на виплату індексації та її не нарахування відповідачем, не знаходять свого правового підґрунтя доводи апелянта про непоширення вказаних правил трудового законодавства стосовно несвоєчасного розрахунку військовослужбовця індексацією грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу.

Також, у період затримки розрахунку положення статті 117 КЗпП України визначають, що працівник має право на відшкодування у виді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що грошове забезпечення, на які позивач мав право на час проходження військової служби, склало у сумі 77935,15 грн.

Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку від 08.02.1995 року №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством.

Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.

Тобто Порядок від 07.06.2018 року №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2, 8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Таким чином, застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Розмір місячного грошового забезпечення позивача у квітні 2018 року становив 13209,54 грн., у травні 2018 року 14076,06 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 447,3 грн. (13209,54 грн. + 14076,06 грн.) / 61 день (кількість днів у квітні та травні 2018 року).

Сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), становить: 447,3 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 1419 (кількість днів затримки розрахунку) = 634718,7 грн.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (Постанова від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Отже, з метою дотримання співмірності між розміром середнього заробітку, пов`язаного із затримкою розрахунку при звільненні, та часткою невиплаченого грошового забезпечення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що нарахуванню на користь позивача підлягає середній заробіток у розмірі 77935,15 гривні, що відповідає сумі несвоєчасно виплаченого позивачу грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що відповідно до статті 316 КАС України рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв