Справа № 160/8058/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/8058/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., секретар судового засідання Рівна В.В., представника позивача Капран І.В., представника відповідача Барабаш Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року в адміністративній справі №160/8058/23 (головуючий суддя першої інстанції Серьогіна О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №0182 від 10.11.2022 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.01.2020 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , була народжена в Україні, але з 1991 року є громадянкою російської федерації, протягом тривалого часу мала посвідку на постійне проживання на території України. Зазначену посвідку видано 02.01.2020 року за № НОМЕР_1 , строком дії до 28.12.2029 року. Згідно довідки про місце реєстрації вих.№02.3-12/1934 від 28 січня 2020 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На початку листопада 2022 року на адресу, де зареєстрована позивачка, надійшов лист від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яким повідомлено про прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію». Посвідка на постійне проживання в Україні №900028656 від 02.01.2020 року, терміном дії до 28.12.2029 року, орган видачі 1203, видана на ім`я ОСОБА_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню. У рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну №0182 від 10.11.2022 року, виданому позивачу, зазначено, що їй на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 03 грудня 2019 року. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.01.2020 року скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321. Вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, а також скасування посвідки на постійне проживання в Україні №900028656 від 02.01.2020 року складене без урахування обставин справи, без встановлення та надання належних та допустимих доказів, які слугували підставою для його прийняття, а також таким, що порушує баланс між несприятливими наслідками для прав позивачки за відсутності безпосередньої вини.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки ОСОБА_1 не порушувала законодавство та встановлені міграційні правила перебування іноземців в Україні, отже, має право перебувати на території України разом зі своєю родиною, які є її громадянами.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статті 311 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

3 серпня 2019 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 звернулася до Соборного районного відділу у м. Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III, як особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Після проведення визначених імміграційним законодавством перевірок, у зв`язку із не виявленням підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, Соборним районним відділом у місті Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області складено висновок щодо надання дозволу на імміграцію в Україну від 03 грудня 2019 року, відповідно до якого громадянці російської федерації ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну.

24.12.2019 року позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з документами на оформлення посвідки на постійне проживання.

02.01.2020 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 .

21.09.2022 року за вх.№ 10784/1/1201-22 на адресу Головного управління ДМС у Дніпропетровській області надійшло подання від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 19.09.2022 року за вих.№55/2-2227 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному висновку зазначено, зокрема, наступне: «Управлінням, у ході проведення оперативно-службової діяльності у встановленому законом порядку, отримано інформацію відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вчинила дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Зокрема, встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , має посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 дійсна до 28.12.2029 року. При цьому, в ході спілкування з близькими їй особами, остання виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадський конфлікт. Крім того, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акаунтів в соціальних мережах, що відповідно до чинного законодавства, становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України. З огляду на це, та відповідно до пунктів 2,13 ст.24 Закону України «Про Службу безпеки України», пунктів 21,22 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2022 року № 1983, просили прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вимог пункту 3 статті 12 Закону України «Про імміграцію» (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадського порядку в Україні)».

Разом з поданням від Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області щодо скасування дозволу на імміграцію гр.рф. ОСОБА_1 до відповідача надійшли матеріали соціальної мережі «Одноклассники».

09.11.2022 року, уповноваженим працівником відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено висновок за результатами розгляду подання від Управління СБ України про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, у висновку відповідача від 09.11.2022 року зазначено: «Перевіркою матеріалів справи від 13.08.2019 року № 414 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну встановлено, що громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Соборного районного відділу у місті Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням (уродженка України, свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 28.07.1953 року). Згідно пункту 14 Порядку провадження Соборним районним відділом у місті Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області було направлено відповідні запити відносно громадянки громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до регіональних органів СБУ, Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужби. Після проведення визначених імміграційним законодавством перевірок, у зв`язку із відсутністю підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, 03 грудня 2019 року Соборним районним відділом у місті Дніпрі Головного управління ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну № 4075 на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.01.2020 року, терміном дії до 28.12.2029 року, орган видачі 1203. Згідно з інформації, зазначеної у поданні УСБУ в Дніпропетровській області, встановлено, що гр. ОСОБА_1 вчинила дії, що направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Зокрема, встановлено, що громадянка р.ф. ОСОБА_1 , в ході спілкування з близькими їй особами, виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадський конфлікт. Крім того, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акантів в соціальних мережах, що відповідно до чинного законодавства, становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України. Вищевказані дії громадянки рф. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлені на ускладнення реалізації національних інтересів України, фундаментальною цінністю яких є державний суверенітет, територіальна цілісність, недопущення втручання у внутрішні справи України.

10.11.2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення №0182 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.01.2020 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що дії ОСОБА_1 направлені на ускладнення реалізації національних інтересів України, фундаментальною цінністю яких є державний суверенітет, територіальна цілісність, недопущення втручання у внутрішні справи України, що виразилися у виправдовуванні у спілкуванні з близькими їй особами збройної агресії російської федерації проти України, представлянні її як внутрішній громадський конфлікт, поширенні інформації проросійського характеру з використанням своїх акантів в соціальних мережах. Вказані дії відповідно до чинного законодавства становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (надалі - Закон України «Про імміграцію») та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

З системного аналізу вище окреслених законодавчих приписів, зокрема, Закону України «Про імміграцію», слідує, що дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, окреслених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно з пунктом 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого 1 (далі - Порядок № 321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку № 321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (п.65 Порядку №321).

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (п.66 Порядку №321).

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (п.67 Порядку №321).

Як свідчать матеріали справи органом міграційної служби скасовано дозвіл ОСОБА_1 на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», та скасовано посвідку на постійне проживання на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 року №321.

Зокрема, судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки постійного проживання позивача було ініційовано Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області, а саме 21.09.2022 року за вх.№ 10784/1/1201-22 на адресу Головного управління ДМС у Дніпропетровській області надійшло подання від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 19.09.2022 року за вих.№55/2-2227 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказано, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинила дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Зокрема, встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , в ході спілкування з близькими їй особами, виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадський конфлікт. Крім того, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акаунтів в соціальних мережах, що відповідно до чинного законодавства, становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

Суд, дослідив подання Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 19.09.2022 року за №55/2-2227 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також матеріали на підставі яких Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області дійшло висновку, що дії ОСОБА_1 направлені на ускладнення реалізації національних інтересів України, фундаментальною цінністю яких є державний суверенітет, територіальна цілісність, недопущення втручання у внутрішні справи України, що виразилися у виправдовуванні у спілкуванні з близькими їй особами збройної агресії російської федерації проти України, представлянні її як внутрішній громадський конфлікт, поширенні інформації проросійського характеру з використанням своїх акантів в соціальних мережах. Вказані дії відповідно до чинного законодавства становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

У цьому контексті слід взяти до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 вересня 2022 року у справі № П/857/1/22, відповідно до якої сповідування та пропаганда антиукраїнських - а правильніше проросійських - ідей, що сприяє таким чином окупантам у втіленні їхніх намірів, теж становить реальну загрозу національній безпеці, конституційному ладу України, її суверенітету і територіальній цілісності.

Щодо доводів позивача, що оскаржуваним рішенням грубо порушуються її права, слід зазначити, що позивач є громадянином російської федерації, а отже є іноземним громадянином та відповідно до основних засад міжнародного права іноземець, який перебуває за кордоном, користується захистом та заступництвом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства.

З приводу обґрунтування позивачем протиправності оскаржуваного рішення тим, що її не було запрошено для надання пояснень під час розгляду подання, апеляційний суд зазначає наступне.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Так, пунктом 21 Порядку № 1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом першим пункту 23 Порядку №1983 визначено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Отже, уповноважений орган при розгляді подання щодо скасування дозволу на імміграцію лише у разі необхідності запрошує для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Таким чином, інформація викладена у поданні УСБУ в Дніпропетровській області, є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, приймаючи спірне рішення №0182 від 10.11.2022 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.01.2020 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяв в межах відповідних приписів чинного законодавства, а саме пункту 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», адже застосований контролюючим органом закон є чітким, зрозумілим та надає можливість передбачити настання правових наслідків у вигляді скасування дозволу на імміграцію у випадку, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року в адміністративній справі №160/8058/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року в адміністративній справі №160/8058/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 березня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 та пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 08.04.2024 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко