Справа № 500/1204/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1204/24

08 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через представника адвоката Каліннікова Максима Олександровича, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 28.07.2023 №13;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 19.10.1992 в російській федерації, період навчання з 01.09.1981 по 28.02.1986 в Чернівецькому технікуму залізничного транспорту, та період підприємницької діяльності з 26.01.1995 по 31.12.2003, та призначити пенсію за віком з 16.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.07.2023 позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 25.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області за №13 щодо відмови у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивачу не зараховані періоди: з 01.01.1992 по 19.10.1992 період трудової діяльності в росії згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1981; з 01.09.1981 по 28.02.1986 згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з роботою та військовою службою; з 26.01.1995 по 31.12.2003 період підприємницької діяльності, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату внесків до Пенсійного фонду України.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому заперечив проти позовних вимог та вказав, що за результатами розгляду документів позивачу до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності в росії з 01.01.1992 по 19.10.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 28.07.1981, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді, при цьому до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку з припиненням Угоди, при зверненні за призначенням пенсій, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, можуть призначатись на умовах, визначених Законом №1058. У зв`язку з цим при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) та території російської федерації по 31 грудня 1991 року.

Також до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1981 по 28.02.1986 згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з роботою та військовою службою. Крім того не враховано період підприємницької діяльності з 26.01.1995 по 31.12.2003. оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату внесків до Пенсійного фонду України.

Страховий стаж позивача становить 24 роки 15 днів. Отже, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що у віці 60-ти років ОСОБА_1 21.07.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 року за №359/35961 структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.07.2023 №13 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відмовляючи у призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виходило з того, що страховий стаж позивача складає 24 роки 15 днів.

До страхового стажу позивачу не зараховані періоди:

- з 01.01.1992 по 19.10.1992 період трудової діяльності в росії згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1981;

- з 01.09.1981 по 28.02.1986 згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з роботою та військовою службою;

- з 26.01.1995 по 31.12.2003 період підприємницької діяльності, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату внесків до Пенсійного фонду України

Листом від 25.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком.

Позивач вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправним, звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , дата заповнення 26.07.1981, встановлено, що в межах спірного періоду позивач працював на території російської федерації (арк.справи 14-16), а саме:

- водієм з 04.03.1985 по 02.08.1988 в тресті «Тюменьгеолстрой» Горноправдінского СУ Ханти-Мансійського національного округу Тюменської області російської федерації.

- з 01.01.1992 по 31.07.1998 працював водієм в АО «Юганскнефтегаз» Ханти-Мансійського національного округу Тюменської області російської федерації;

- з 01.08.1998 по 31.05.1999 водієм в ООО «Пайковоспецавтотранс-2» Ханти-Мансійського національного округу Тюменської області російської федерації.

При визначені права на пенсійне забезпечення відповідно до частин 1,2 статті 4 Закону №1058-IV необхідно застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії.

Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством- страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страховим внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

За приписами частини шостої статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина 12 статті 20 Закону № 1058-IV).

Згідно із пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464- VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною першою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

Беручи до уваги те, що у зв`язку з війною між Україною і росією позивач не може бути позбавлений можливості у реалізації конституційного права на соціальний захист та права на призначення пенсії за віком з врахуванням страхового стажу отриманого до зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.

Враховуючи наведене, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період його трудової діяльності в росії з 01.01.1992 по 19.10.1992.

Щодо спірного періоду навчання позивача з 01.09.1981 по 28.02.1986 суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи диплому НОМЕР_2 позивач в 1981 році вступив до Чернівецького технікуму залізничного транспорту і в 1986 році закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності: будівництво та експлуатація колійного господарства залізничного транспорту (арк.справи 13 зворот).

Як вказано в архівній довідці про підтвердження навчання Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Львівська залізниця» від 13.12.2023 у документах з особового складу архівного фонду Чернівецького технікуму залізничного транспорту ОСОБА_1 значиться (арк.справи 10):

1. Зарахований учнем технікуму денної форми навчання відділення «Будівництво і експлуатація колійного господарства залізничного транспорту» на 2-й курс в групу 25-ПХ з 22 серпня 1981 року (наказ № 126 від 22.08.1981).

2. З 19 червня 1982 року відрахований з числа учнів технікуму у зв`язку із призовом до лав радянської армії (наказ № 88 від 19.06.1982).

3. З 22 травня 1984 року зачислений до складу учнів технікуму після демобілізації з лав радянської армії в групу НОМЕР_4 та призначена стипендія з 01 червня по 31 липня (наказ № 58 від 22.05.1984).

4. З 07 липня 1984 року переведений на старший курс в групу 35-ПХ (наказ № 79 від 07.07.1984).

5. З 06 липня 1985 року переведений на старший курс в групу 45-ПХ (наказ № 03 від 06.07.1985).

6. На підставі наказу № 79 від 28.11.1985 направлений на переддипломну практику з 01.12.1985 по 04.01.1986 в ПЧ-2 Львівської залізниці.

7. На підставі наказу № 20 від 20.02.1986 у зв`язку із закінченням теоретичного та практичного навчання і виконання дипломного проекту допущений до захисту дипломного проекту.

8. 28 лютого 1986 року відрахований із числа учнів технікуму у зв`язку із закінченням технікуму і присвоєнням кваліфікації «технік-колійник» (наказ № 26 від 28.02.1986, протокол № 549 від 28.02.1986).

Після закінчення навчання виданий диплом ИТ № 840885 (реєстраційний № 8642).

Таким чином, суд погодження з відповідачем, що період навчання позивача перетинається з військовою службою, однак переривання навчання та проходження строкової служби не є підставою для не врахування позивачу періоду навчання до страхового стажу.

Відповідно до пункту д статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу установлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Позивачем були надані наведені вище документи, зокрема диплом та довідка Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Львівська залізниця» від 13.12.2023, а тому відповідач безпідставно не врахував позивачу період навчання позивача з 01.09.1981 по 19.06.1982 та з 22.05.1984 по 28.02.1986.

В цій частині позов також підлягає задоволенню.

Щодо періоду з 19.06.1982 по 22.05.1984, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки вказаний період було враховано до страхового стажу позивача, як період проходження ним військової служби.

Щодо спірного періоду підприємницької діяльності позивача з 26.01.1995 по 31.12.2003, суд виходить з наступного.

Так, пунктом 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV визначено особливості обчислення страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону, зокрема, для визначення права на призначення пенсії до стажу включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пунктом 3.3 Порядку №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідно до п.4.1, 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отож, з наведених положень законодавства слідує, що орган, який призначає пенсію надає особам, які звернулися за її призначенням, допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, в тому числі і шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому числі і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає; або шляхом проведення відповідних перевірок.

Натомість, відповідач у даному випадку у відповідності до частини третьої статті 44 Закону № 1058 та пункту 4.2 Порядку № 22-1 не вжив заходів щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи, до пільгового стажу.

Судом встановлено, що згідно довідки Головного управління ДПС у Тернопільській області від 21.08.2023 ОСОБА_1 перебував на обліку в Чортківській ДПІ як фізична особа підприємець з 01.01.1995 по 01.02.2022 та 29.11.2022 по даний час, в т.ч. за такі періоди: з 01.01.1995 по 31.12.2007 перебував на загальній системі оподаткування (в т.ч. 2000-2007 роки зі сплатою фіксованого податку); з 01.01.2008 по 01.02.2022 перебував на спрощеній системі оподаткування. З 28.11.2022 по даний час, перебуває на загальній системі оподаткування (арк.справи 10 зворот).

На переконання суду, відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період його підприємницької діяльності з 26.01.1995 по 31.12.2003.

Суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прийняте рішення №13 від 28.07.2023, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи з 01.01.1992 по 19.10.1992 в російській федерації, навчання з 01.09.1981 по 19.06.1982 та з 22.05.1984 по 28.02.1986 в Чернівецькому технікуму залізничного транспорту, та підприємницької діяльності з 26.01.1995 по 31.12.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд враховує таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 21.07.2023, з врахуванням правових висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 01.03.2024.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №13 від 28.07.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії по за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.1992 по 19.10.1992 в російській федерації, період навчання з 01.09.1981 по 19.06.1982 та з 22.05.1984 по 28.02.1986 в Чернівецькому технікуму залізничного транспорту, та період підприємницької діяльності з 26.01.1995 по 31.12.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.07.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 605,50 грн (шістсот п`ять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (місцезнаходження: вул. Соборна 7А, м.Кропивницький, 25009 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.