Справа № 440/4148/24
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09 квітня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/4148/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Слободянюк Н.І., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про:

- визнання протиправною бездіяльності Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду площею 0,16 га для городництва, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ;

- скасування рішення тридцять шостої сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 17 жовтня 2023 року №67 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,17 га з подальшою передачею в оренду для городництва громадянці ОСОБА_2 , яка розташована в с Мала Перещепина Полтавського району Полтавської області";

- зобов`язання Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду площею 0,16 га для городництва, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову від 08 квітня 2024 року, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити Новосанжарській селищній раді Полтавського району Полтавської області до набрання законної сили рішенням в даній справі вчиняти будь-які дії щодо затвердження документації із землеустрою, що розроблялась на підставі рішення тридцять шостої сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 17 жовтня 2023 року №67 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,17 га з подальшою передачею в оренду для городництва громадянці ОСОБА_2 , яка розташована в с Мала Перещепина Полтавського району Полтавської області" та передачі в оренду зазначеної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Вказана заява обґрунтована тим, що позивач є власником житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 29 вересня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,16 га з подальшою передачею в оренду для городництва, що знаходиться в с. Мала Перещепина Полтавського району Полтавської області. 16 жовтня 2023 року відповідачем надано відповідь №3178/04-08, в якій повідомлено, що на вказану ним земельну ділянку також від ОСОБА_2 надійшла зава про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та нею надано підтверджуючі документи, що вона користувалася даною земельною ділянкою безперервно понад 15 років, а тому на розгляд сесії ради винесено питання про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою. Рішенням тридцять шостої сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 17 жовтня 2023 року №67 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,17 га з подальшою передачею в оренду для городництва громадянці ОСОБА_2 , яка розташована в с Мала Перещепина Полтавського району Полтавської області" надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,17 га з подальшою передачею в оренду для городництва громадянці ОСОБА_2 , яка розташована в с Мала Перещепина Полтавського району Полтавської області. Таким чином, у випадку затвердження документації із землеустрою, виготовленою на замовлення ОСОБА_2 , та передачі земельної ділянки їй у оренду, буде відсутній ефективний спосіб захисту порушених прав позивача у випадку задоволення позовних вимог у цій справі.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною шостою вказаної статті передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

В постанові від 07 квітня 2020 року у справі №826/13413/18 Верховний Суд зазначив, що вищезазначені підстави забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Оцінюючи повідомлений заявником довід про існування загрози передачі спірної земельної ділянки іншій особі, суд виходить з того, що за змістом статті 123 Земельного кодексу України порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивованої відмови у його наданні) та розроблення проекту землеустрою у разі надання дозволу; 3) погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (за необхідності); 4) подання громадянином проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; 5) прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у користування.

Згідно із частиною третьою статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою є лише однією із стадій процесу отримання права користування на земельну ділянку.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 28 листопада 2018 року у справі №826/5735/16, від 23 січня 2019 року у справі №308/10112/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі №160/4211/19, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність та не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, припущення позивача щодо ймовірного набуття іншим громадянином прав на обрану позивачем земельну ділянку не може бути підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову, адже до моменту оформлення (реєстрації) позивачем права власності на земельну ділянку закон не містить будь-яких заборон щодо можливості претендувати на її зайняття іншим особам.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту розроблення документації із землеустрою на замовлення ОСОБА_2 та подання останньою до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області заяви про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки їй в оренду, а відтак позивачем не доведена наявність реальної загрози передачі земельної ділянки ОСОБА_2 , з якою позивач пов`язує виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення його позову (щодо бездіяльності ради з розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою) .

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-152, 154, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.І. Слободянюк