Справа № 520/3325/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 р. № 520/3325/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в поновлені виплати пенсії з 30 липня 2021 року, яка була призначена 06 квітня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування пенсії за вислугою років, як особі з інвалідністю II групи з 30 липня 2021 року;

- стягнути з держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю органу державної влади, в розмірі - 100000,00 гривень (сто тисяч гривень) на користь позивача ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він переїхав проживати на територію України з 04.04.2005, однак пенсію отримував у Пенсійному фонді Бєлгородської області Російської Федерації. 30.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, в якій просив здійснити запит про перенаправлення його пенсійної справи з м. Бєлгород Російської Федерації на територію України та поновлення позивачу пенсійних виплат на території України за вислугою років, як особі з інвалідністю II групи. 02.09.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було надано відповідь № 2000-0203-8/55968, що пенсійним органом направлено запит від 12.08.2021 до Пенсійного фонду Російської Федерації та від 13.01.2022 до військового комісаріату Бєлгородської області щодо перенаправлення пенсійної справи позивача для поновлення виплат пенсії в Україні. Відповідно до відповіді від 21.10.2022 № 2000-0309-8/71358 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області пенсійна справа № 682463 щодо поновлення виплати пенсії була отримана у 2021 році Пенсійним фондом України. 30.11.2022 у відповіді № 12313-13659/03-03/8-2000/22 відповідач зазначив, що згідно з повідомленням військового комісаріату Бєлгородської області від 31.01.2022 № АЗ-38942, пенсійна справа була відправлена 01.09.2021 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповіді від 20.03.2023 № 2800-030203-8/14326 було відмовлено в призначені пенсії та зазначено, що до головного управління пенсійна справа не надійшла. 10.04.2023 позивач повторно написав заяву про призначення йому пенсії. Відповідно до заяви позивача йому було призначено пенсію з 06.04.2023 та перераховано й виплачено пенсію за період з 06.04.2022 по 30.04.2023. Однак, позивач вважає, що пенсію йому має бути перераховано з 30.07.2021, тобто з дня, коли він вперше звернувся до пенсійного органу з заявою про перенаправлення його пенсійної справи на територію України для поновлення пенсійних виплат. Позивач вважає протиправною відмову відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії з 30.07.2021, тому звернувся до суду з даним позовом. Також, позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на його користь моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю органу державної влади, в розмірі - 100 000,00 гривень.

Ухвалою судді від 23.02.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області: дані щодо дати надходження пенсійної справи позивача; заяву позивача від 30.07.2021 з доданими до неї документами.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач 27.03.2024 подав до суду пояснення щодо позовної заяви, в яких заперечив проти заявленого позову та зазначив, що 30.07.2021 позивач звернувся до пенсійного органу з проханням здійснити запит пенсійної справи з м. Бєлгорода Російської Федерації та поновити пенсію за вислугу років. 12.08.2021 управлінням зроблено запит пенсійної справи до Пенсійного фонду Російської Федерації. Подання про призначення пенсії з відповідними додатками надійшло від уповноваженого органу до управління Пенсійного фонду України 06.04.2023. Відповідно до ст. 50 Закону № 2262, пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262 позивачу поновлено з 06.04.2022, а саме за 12 місяців до дати надходження подання про призначення пенсії з відповідними додатками від уповноваженого органу. Зазначає, що відсутні підстави для поновлення пенсії позивачу з 30.07.2021. Також, відповідач заперечує проти вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено обставин та підстав, що зумовлюють наявність моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

У позовній заяві позивач зазначив, що він переїхав проживати на територію України з 04.04.2005, однак пенсію отримував у Бєлгородській області Російської Федерації.

30.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, в якій просив здійснити запит про перенаправлення його пенсійної справи з м. Бєлгород Російської Федерації на територію України та поновлення пенсійних виплат на території України за вислугою років, як особі з інвалідністю II групи. (а.с. 14)

У подальшому позивач звертався до пенсійного органу з заявами про надання інформації за його пенсійною справою.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у листі від 02.09.2022 №2000-0203-8/55968 повідомило, що пенсійним органом направлено запит від 12.08.2021 до Пенсійного фонду Російської Федерації та від 13.01.2022 до військового комісаріату Бєлгородської області щодо пересилки пенсійної справи позивача для поновлення виплат пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Також, ГУ ПФУ в Харківській області зазначило, що станом на 01.09.2022 до головного управління надійшла пенсійна справа позивача № 682463 з Пенсійного фонду Російської Федерації. Пенсійна справа з військового комісаріату Бєлгородської області до головного управління не надходила. У зв`язку з введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України листування з уповноваженими структурними підрозділами силових міністерств і відомств Російської Федерації припинено. (а.с. 18)

Відповідно до відповіді від 21.10.2022 № 2000-0309-8/71358 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області вбачається, що пенсійна справа № 682463 щодо поновлення виплати пенсії позивача була отримана у 2021 році Пенсійним фондом України. (а.с. 19)

Листом Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 20.03.2023 № 2800-03020308/14326 на звернення позивача від 17.02.2023 та від 22.02.2023 повідомлено, що поновлення пенсії позивача проведено на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № Об. 115093 від 12.05.2008. Різницю в пенсії, нараховану за результатом перерахунку за період з 06.04.2022 по 30.04.2023, внесено до виплатної відомості та профінансовано в травні 2023 року. Пенсія виплачується з 01.05.2023. (а.с. 23-24)

У листі від 30.11.2022 № 12313-13659/03-03/8-2000/22 відповідач надав відповідь на заяву позивача від 10.11.2022 та зазначив, що згідно з повідомленням військового комісаріату Бєлгородської області від 31.01.2022 № АЗ-38942, пенсійна справа позивача була відправлена 01.09.2021 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу: АДРЕСА_1 . До головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшла копія послужного списку позивача, що була надіслана до ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 9)

Листом ГУ ПФУ в Харківській області від 19.06.2023 № 16532-18170/Т-03/8-2000/23 надало відповідь на заяву позивача від 29.05.2023, повідомивши, що позивачу поновлено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 06.04.2022. Подання про призначення пенсії з відповідними додатками від уповноваженого органу надійшло до головного управління, відповідно до п. 11 ч. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.02.2007 за № 135/13402 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 05.04.2023 за № 572/39628, 06.04.2023 за вх. № 2383. (а.с. 12)

У листах від 17.05.2023 № 13238-13671/Т-02/8-2000/23 та від 27.12.2023 № 36925-40380/Т-02/8-2000/23 ГУ ПФУ в Харківській області у відповідь на звернення позивача повідомило, що 06.04.2023 головним управлінням зареєстровано подання та матеріали для призначення пенсії позивачу, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ст. 50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. З огляду на викладене, позивачу поновлено пенсію за вислугу років з 06.04.2022 з урахуванням пенсії за особливі заслуги перед Україною. Відповідні виплати проведено в травні 2023 року. (а.с. 10-11)

Позивач вважає, що пенсія йому має бути поновлена з 30.07.2021, тобто з дня, коли він вперше подав до Пенсійного фонду України заяву про поновлення виплат пенсії на території України, а не з 06.04.2022.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови в поновлені позивачу виплати пенсії з 30.07.2021, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

За змістом статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону № 1058-VI якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року, укладеної між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (чинною на момент звернення позивача до пенсійного органу з заявою про перенаправлення його пенсійної справи до України - 30.07.2021), передбачено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (чинною на момент звернення позивача до пенсійного органу з заявою про перенаправлення його пенсійної справи до України - 30.07.2021) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасників Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до положень статті 3 цієї Угоди всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не здійснюються, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав - учасників Угоди.

За змістом пункту 1 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав - учасників Угоди здійснюється за місцем проживання.

Пунктом 3 статті 6 Угоди передбачено, що обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до ст.7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав - учасників Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається у відповідності до законодавства держави - учасника Угоди за новим місцем проживання з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Статтею 8 Угоди передбачено, що органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасниках Угоди, співпрацюють одне з одним в порядку, визначеному за угодою між їх центральними органами.

Таким чином, особа не має права на одночасне отримання пенсії в декількох державах. У той же час, аналіз приписів чинного пенсійного законодавства України та Угоди від 13 березня 1992 року «Про гарантії прав громадян держав - учасників СНД в галузі пенсійного забезпечення» свідчить про відсутність вимог щодо документального підтвердження припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання як умови для призначення/поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.

Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (ч.2 ст.49 цього Закону).

Відповідно до абз.1, 3 п.1.8 Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 23.04.1999 № 4-5, виплата пенсій пенсіонерам, які виїхали на постійне місце проживання до держав, що підписали Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода), здійснюється на умовах та в порядку, визначених Угодою, управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі управління Фонду).

Пенсії виплачуються на підставі повідомлення відповідного органу з питань пенсійного забезпечення держави за новим місцем проживання особи на умовах та в порядку, передбачених Угодою.

На підставні Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022, листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ «Укрпошта» на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Так, позивач 30.07.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, в якій просив здійснити запит про перенаправлення його пенсійної справи з м. Бєлгород Російської Федерації на територію України та поновлення пенсійних виплат на території України за вислугою років, як особі з інвалідністю II групи. (а.с. 14)

У подальшому позивач звертався до пенсійного органу з заявами про надання інформації за його пенсійною справою.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у листі від 02.09.2022 №2000-0203-8/55968 повідомило, що пенсійним органом направлено запит від 12.08.2021 до Пенсійного фонду Російської Федерації та від 13.01.2022 до військового комісаріату Бєлгородської області щодо пересилки пенсійної справи позивача для поновлення виплат пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Також, ГУ ПФУ в Харківській області зазначило, що станом на 01.09.2022 до головного управління надійшла пенсійна справа позивача № 682463 з Пенсійного фонду Російської Федерації. Пенсійна справа з військового комісаріату Бєлгородської області до головного управління не надходила. У зв`язку з введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України листування з уповноваженими структурними підрозділами силових міністерств і відомств Російської Федерації припинено. (а.с. 18)

Листом Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 20.03.2023 № 2800-03020308/14326 на звернення позивача від 17.02.2023 та від 22.02.2023 повідомлено, що поновлення пенсії позивача проведено на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № Об. 115093 від 12.05.2008. Різницю в пенсії, нараховану за результатом перерахунку за період з 06.04.2022 по 30.04.2023, внесено до виплатної відомості та профінансовано в травні 2023 року. Пенсія виплачується з 01.05.2023. (а.с. 23-24)

Листом ГУ ПФУ в Харківській області від 19.06.2023 № 16532-18170/Т-03/8-2000/23 надало відповідь на заяву позивача від 29.05.2023, повідомивши, що позивачу поновлено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 06.04.2022. Подання про призначення пенсії з відповідними додатками від уповноваженого органу надійшло до головного управління, відповідно до п. 11 ч. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, угодованою в Міністерстві юстиції України від 15.02.2007 за № 135/13402 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 05.04.2023 за № 572/39628, 06.04.2023 за вх. № 2383. (а.с. 12)

У листах від 17.05.2023 № 13238-13671/Т-02/8-2000/23 та від 27.12.2023 № 36925-40380/Т-02/8-2000/23 ГУ ПФУ в Харківській області у відповідь на звернення позивача повідомило, що 06.04.2023 головним управлінням зареєстровано подання та матеріали для призначення пенсії позивачу, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ст. 50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. З огляду на викладене, позивачу поновлено пенсію за вислугу років з 06.04.2022 з урахуванням пенсії за особливі заслуги перед Україною. Відповідні виплати проведено в травні 2023 року. (а.с. 10-11)

З наявних у матеріалах справи документів судом встановлено, що подання та матеріали для призначення пенсії позивачу надійшли до пенсійного органу 06.04.2023.

Відповідач, керуючись ст. 50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, поновив позивачу пенсію за 12 місяців до 06.04.2023 (дата надходження до пенсійного органу матеріалів про призначення пенсії позивачу), тобто з 06.04.2022.

Як встановлено судом, у спірному випадку позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про поновлення виплати пенсії в Україні 30.07.2021 та весь період до призначення пенсії неодноразово звертався до пенсійного органу з заявами про результат розгляду його заяви про призначення пенсії, тобто вчиняв усі необхідні дії для поновлення пенсії, що від нього залежали.

Отже, судом під час розгляду справи не встановлено несвоєчасності звернення позивача до пенсійного органу з заявою про поновлення пенсії. Відповідачем таких обставин не наведено та відповідних доказів не надано.

Суд зазначає, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №308/3864/17.

Відсутність пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 за результатом розгляду справи № 200/3663/16-а.

Крім того, суд зауважує, що сама умова щодо витребування пенсійної справи від уповноважених органів російської федерації встановлює не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що, в свою чергу, порушує їх гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист.

Так, при обранні способу відновлення порушеного права позивача, судом ураховується, що позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про передачу його пенсії з Пенсійного фонду Бєлгородської області до Пенсійного фонду України для поновлення пенсії 30.07.2021 та неодноразово звертався до пенсійного органу щодо отримання інформації про результати розгляду його заяви про призначення пенсії, однак, пенсійним органом неодноразово надавалася позивачу відповідь про те, що його пенсійна справа не надійшла до пенсійного органу.

Так, суд вирішив за необхідне поновити позивачеві виплату пенсії з моменту першочергового звернення (30.07.2021), оскільки це буде свідчити про дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказаний спосіб захисту порушеного права не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом вчинення дій, що були предметом судового контролю в межах цієї справи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в поновлені виплати пенсії з 30 липня 2021 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування пенсії за вислугою років з 30 липня 2021 року.

Щодо стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, частину позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди позивач мотивував загальними нормами законодавства.

Суд зауважує, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із оскаржуваними діями відповідача. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.

Сам лише факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в поновлені виплати пенсії за вислугу років з 30 липня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 30 липня 2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин