Справа № 300/3881/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Іщук Л.П.,
Обрізка І.М.,
секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо стягнення судових витрат у справі за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Бобров Ю.О.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківськ о 16 год. 16 хв. 22 листопада 2023 року, повне судове рішення складено 27 листопада 2023 року, у справі № 300/3881/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :
26.06.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - Управління), просила: - визнати протиправним та скасувати наказ №13 від 07.06.2023 начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про застосування до ОСОБА_1 , державного реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг, за допущення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», дисциплінарного стягнення у виді догани (частина 3 статті 66 Закону України «Про державну службу»); - визнати протиправним та скасувати наказ №14 від 07.06.2023 начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про застосування до ОСОБА_1 , державного реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг, за допущення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», дисциплінарного стягнення у виді звільнення (частина 5 статті 66 Закону України Про державну службу); - визнати протиправним та скасувати наказ №81-к від 08.06.2023 начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про звільнення ОСОБА_1 з посади державного реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг; - поновити ОСОБА_1 на посаді державного реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 червня 2023 року по день ухвалення рішення у справі; - стягнути Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області судові витрати.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 300/3881/23 змінено. Поновлено ОСОБА_1 з 20.06.2023 на посаді державного кадастрового реєстратора відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 45 894 грн. 24 к. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року залишено без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.03.2024 представником позивача заявлено клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, докази щодо яких буде подано у відповідності до вимог процесуального законодавства.

На адресу суду 25.03.2024 надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 , до якого долучено договір про надання правової допомоги від 27.12.2023, довідку від 22.03.2024 та акт наданих послуг №1 від 22.03.2024.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача на адресу суду не надходило.

Питання ухвалення додаткового судового рішення розглянуто в судовому засіданні без виклику сторін.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 року питання про судові витрати судом не вирішувалось.

Як це вбачається з заявленого в суді апеляційної інстанції клопотання під час розгляду апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_2 просив розподілити витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно поданих додатково на адресу суду письмових документів, зокрема Договору №12-12/23 про надання правової допомоги від 27.12.2023, пунктом 1 якого зазначено, що Адвокатське об`єднання «СЛІПЕНЧУК ПАРТНЕРЗ» зобов`язуються надати ОСОБА_1 юридичні послуги щодо супроводу справи №300/3881/23 у Восьмому апеляційному адміністративному суді, а згідно пункту 3 Договору загальна вартість послуг за Договором становить 11500,00 грн.

Окрім того, представником долучено Довідку від 22.03.2024, згідно якої підтверджено факт отримання коштів від ОСОБА_1 в сумі 11500,00 грн. на виконання Договору №12-12/23 про надання правової допомоги від 27.12.2023. Згідно акта наданих послуг №1 від 22.03.2024 підтверджено виконання Договору №12-12/23 про надання правової допомоги від 27.12.2023.

Так, статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною доказів наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 відступила від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

У разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідні положення міститься у Постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

31 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 185/5421/21 зазначив, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18, а також підтримані Верховним Судом у постановах від 06 квітня 2022 року у справі №500/1410/21, від 18 травня 2022 року у справі №826/6958/17.

Враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу та підлягає стягненню в сумі 11500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 252, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо стягнення судових витрат задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко

Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 09.04.2024 згідно з ч.3 ст.321 КАС України.