Справа № 490/8254/23
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2024-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/45/2024 Справа № 490/8254/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №623166 від 10 серпня 2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покладається на те, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.183 КУпАП, а саме за те, що 10 серпня 2022 року о 14 год. 26 хв. за адресою: перехрестя вул. Потьомкінської та вулиці Фалєєвській у м. Миколаєві, здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальної служби, щодо знаходження цивільної особи зі зброєю, що не відповідає дійсності. Даною постановою на позивача накладено адміністративний штраф у розмірі 3400 грн.

Вважає, що дана постанова про вчинення адміністративного правопорушення підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Позивач не погоджується з постановою, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Пояснює, що відповідач, не перевіривши та не надавши оцінки обставинам, які зумовили телефонувати його до лінії «102», тобто, не вивчивши фактичні обставини справи, притягнув його до адміністративної відповідальності. Звертає увагу, що 10 серпня 2022 року завідомо неправдивого виклику поліції ним здійснено не було, оскільки дійсно особа на перехресті вул.Декабристів та Потьомкінській зі зброєю в руках зайшла до магазину, знаходилась там нетривалий час та вийшла. Коли приїхали працівники поліції то зробили вигляд, що нікого не бачили і звинуватили його у безпідставному виклику поліції.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 серпня 2023 року для розгляду справи визначено суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою від 05.09.2023 року дана позовна заява залишена без руху.

11.09.2023 року надійшла позовна заява у новій редакції

Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 16.11.2023 року.

02 жовтня 2023 року від представника відповідача - ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про те, що інспектором взводу 2 роти2 батальону 4 УПП в Миколаївській області, старшим лейтенантом поліції Андрусяк Л. правомірно винесено оскаржувану постанову, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, вона не здійснила жодних порушень законних прав та інтересів ОСОБА_1 , тому у задоволенні позову просив відмовити.

24.11.2023 року ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив, в якому послався на те, що працівниками відповідача були порушені вимоги ст.ст. 245, 282 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно не з`ясували всі обставини, та не дотримались процесуального порядку розгляду справи.

Підготовче судове засідання ухвалою суду закрито.

Позивач просив про розгляд справи у його відсуттності, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача просила про розгляд справи у їх відсутності та відмовити у їх задоволенні.Додаткових доказів, окрім наданих до суду немає.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.4 ст.229 КАС України).

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, викладені в його позовній заяві, обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків.

10 серпня 2022 року інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальону УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Андрусяк Л.П. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ГАБ № 623166 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що 10 серпня 2022 року о 14 год. 26 хв. за адресою: м. Миколаїв, перехрестя вулиць Потьомкінська - Фалєєвська, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик та повідомив, що по вулиці ходить цивільний зі зброєю, що не відповідає дійсності.

При цьому, Постанова не містить даних про відеофіксацію, роз`яснення прав, та підпису про отримання та надсилання ОСОБА_1 .

За рапортом ОСОБА_3 , після отримання виклику в складі екіпажу 452, при прибутті на місце, було виявлено ОСОБА_1 , який, будучи у нетверезому стані, повідомляв факти, які не відповідають дійсності, говорив, що йде війна. Подія була зафіксована на нагрудний відеореєстратор, який на даний час знищено.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.72 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.п. 1, 3, 4, 5, 5-1, 8, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних,адміністративних правопорушень;припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів,спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці,що виникли в наслідок учинення кримінального,адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні,адміністративні правопорушення або події; здійснює прийом екстрених викликів за скороченим телефонним номером 102; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає всіх можливих заходів для надання домедичної допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, статті 183).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (стаття 6 Закону).

Отже, в разі наявності факту чи з метою недопущення факту порушення прав та свобод особи від порушень і протиправних посягань, кожен має право звернутися до органу Національної поліції з метою захисту, а відповідний орган Національної поліції має обов`язок відреагувати на таке звернення і вжити визначених законодавством заходів для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 183 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Верховний суд Касаційного адміністративного суду у постанові №338/1/17 від 26.04.2018 зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В даному випадку відповідачем в постанові лише описано адміністративне правопорушення, проте жодних доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які підтверджують вчинення позивачем порушення, та свідчать про наявність в його діях складу правопорушення, правомірність прийняття оскаржуваної постанови, суду не надано.

Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) та у справі № 686/11314/17 (К/9901/15541/18) від 15 березня 2019 року.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду №524/5741/16-а від 20.05.2020 року, Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Як встановлено судом, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано. Зокрема, доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 прямого умислу, а саме, що він, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлював, що вона є неправдивою, та бажав даремного виїзду на місце виклику працівників.

Натомість позивач стверджує, що приводом для виклику поліції була наявна під час війни особа зі зброєю, крім того, зазначив, що конкретних дій працівники поліції не вчинили, не допитали осіб, не огладали магазин, у який зпаходила дана особа.

Такі доводи позивача відповідачем не спростовані.

Стаття 280 КУпАП закріплює, серед іншого, обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183 КУпАП.

Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За правилами ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (пункт 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до статті 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема статтею 183 цього Кодексу, віднесено компетенції органів Національної поліції, діяти від імені яких мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з приписами частин другої, четвертої статті 258 цього Кодексу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення.

Оскаржувана постанова винесена працівником , яка має спеціальне звання старший лейтенант поліції, а відтак вона є особою, уповноваженою на розгляд вказаної справи.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247 КУпАП).

Подію адміністративного правопорушення утворюють обставини вчинення особою діяння (дії чи бездіяльності), що відбувається у певному часі, місці та певним способом, а склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Статтею 183 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, за що передбачено штраф у розмірі від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, вказівка наведеної норми на завідомо неправдивий характер виклику спеціальних служб свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинене лише з прямим умислом, ознаки якого полягають в усвідомленні винною особою неправдивості повідомлених спеціальній службі відомостей і бажанні безпідставного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

За правилом, визначеним частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідач надав лише Рапорт, який, як виявилось, не містить жодного посилання на конкретні обставини, які були встановлені та відповідні їм докази.

Водночас дослідженням наявних у справі матеріалів, установлено відсутність достатніх фактичних даних, які б вказували на завідомо неправдивий характер виклику поліції.

Письмових пояснень від фізичних осіб поліцейські не отримали, інших доказів на спростування повідомлених позивачем відомостей суду не надано, а відтак один лише факт викладення у постанові фабули правопорушення ст. 183 КУпАП, не є достатнім доказом завідомого усвідомлення позивачем неправдивості інформації, яка послугувала підставою для виїзду поліції.

Отже, враховуючи, що прямий умисел є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП України, а належних та достатніх доказів на підтвердження наявності такого умислу в діях позивача відповідач не надав, суд дійшов висновку про відсутність в його її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за статтею 183 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-78, 90, 134, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Миколаївській області серії ГАБ №623166 від 10 серпня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень 00 копійок.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого 183 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Дата складення повного рішення суду 08 квітня 2024 року.

Суддя : Черенкова Н.П.