Справа № 461/7753/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 461/7753/23 пров. № А/857/23453/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Гладкої С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року у справі №461/7753/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди (головуючий суддя першої інстанції Юрків О.Р., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 24.10.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 08.08.2023 року інспектором з паркування контролю майданчиків для платного паркування Відділу інспекторів з паркування Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Пеленським В.Є. було складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ЛВ №00466263 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680, 00 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП, за фактом порушення вимог п. п. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху (зупинка на пішохідному переході за адресою: вул. акад. О. Богомольця, 2 у м. Львів).

28.08.2023 року о 12 год. 58 хв. інший інспектор з паркування, Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицький О.Т. склав «Акт №57445 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ЛВ №00466263 від 28.08.2023 року», яким оформив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу позивача Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час завантаження належного позивачу автомобіля Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 з`явився позивач. Він вимагав в інспекторів відповідача, які оформляли евакуацію автомобіля припинити евакуацію, оскільки він готовий негайно усунути порушення, однак, отримав відмову. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з незаконними діями інспекторів відповідача, що полягали у відмові припинити евакуацію, позивач викликав на місце тимчасового затримання автомобіля патрульну поліцію. Однак, працівники патрульної поліції, прибувши на місце тимчасового затримання фактично відмовились припинити дії інспекторів щодо затримання автомобіля позивача. Таким чином, автомобіль ОСОБА_1 було евакуйовано та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Тролейбусна, 1. З огляду на це, позивач був змушений в цей же день приїхати на платний паркувальний майданчик, де йому було повідомлено про можливість забрати автомобіль лише після сплати вартості послуг з доставлення та зберігання транспортного засобу та сплати штрафу за вчинене правопорушення. В зв`язку з цим позивач був змушений сплатити відповідні кошти за послуги з доставлення та зберігання транспортного засобу. Дії відповідача щодо тимчасового затримання транспортного засобу позивача Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_2 позивач вважає незаконними, виходячи з наступних міркувань. Позивач не заперечує, що паркування автомобіля було здійснено ним з порушенням вимог п.п. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху (зупинка на пішохідному переході) і що це свідчить про вчинення ним адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Однак, позивач з`явився на місце евакуації, пропонував інспекторам відповідача і вимагав від них припинити евакуацію, оскільки мав намір поїхати з місця зупинки автомобіля, тим самим усунути правопорушення у максимально короткий строк. Зазначені обставини виключали право інспектора підстави проводити евакуацію автомобіля. Під час тимчасового затримання транспортного засобу, що мало місце за адресою АДРЕСА_1 , позивач був присутній та мав змогу усунути на місці порушення вимог п. п. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху України в максимально короткий строк. Відтак, дії інспектора з паркування щодо тимчасового затримання транспортного засобу та доставки його для зберігання на спеціальний майданчик були здійснені без необхідності та не в інтересах національної чи громадської безпеки, були вчинені проти волі позивача на усунення порушення, тобто з метою спричинення шкоди позивачу. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу також заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

У зв`язку з неправомірними діями відповідача: згідно з квитанцією до платіжної інструкції №19597-11 від 28.08.2023р. позивачем сплачено на користь ГУНП у Львівській області 144,00 грн. за зберігання транспортного засобу та на користь ТОВ ФК «Контрактовий дім» 20 грн. за платіжні послуги; згідно з квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 28.08.2023р. позивачем сплачено на користь ЛКП «Львівелектротранс» 2607,60 грн. оплати за транспортування (евакуацію) транспортного засобу (тобто за затвердженим тарифом, який включає ПДВ (2173 грн. плюс 20% ПДВ). Таким чином позивачу було завдано матеріальну шкоду неправомірними діями відповідача.

Окрім цього, ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягала в моральних переживаннях пов`язаних з тимчасовим позбавленням права користування автомобілем, необхідністю вжиття заходів для повернення автомобіля (витрачанням часу на оплату послуг, доїзд на арештмайданчик для повернення автомобіля, викликом поліції на місце евакуації) вимушеною відмовою від запланованих в день затримання автомобіля особистих планів. Відмова інспектора в наданні можливості позивачу усунути порушення та припинити процес затримання транспортного засобу свідчить про те, що дії інспектора з паркування, було надмірним і необґрунтованим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм транспортним засобом. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Також просить стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000, 00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії інспектора з паркування, Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради щодо тимчасового затримання належного ОСОБА_1 транспортного засобу Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 та доставки його для зберігання на спеціальний майданчик. Стягнуто з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2771,60 грн., в тому числі - 144,00 грн. сплачених коштів за зберігання транспортного засобу 20,00 грн. платіжних послуг, 2607,60 грн. за евакуацію транспортного засобу. Стягнуто з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 1073,80 грн. судового збору за рахунок державних асигнувань. Стягнуто з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 4000, 00 грн. витрат на правову допомогу. У задоволенні решти вимог відмовити.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі.

Зокрема апелянт вказує на те, що посилання судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні на ст.265-2 КУпАП, зазначаємо, що положення такої статті не стосуються повноваження інспекторів з паркування, а регулює порядок тимчасового затримання транспортних засобів уповноваженими працівниками Національної поліції. Також, зазначає, що застосування аналогії закону щодо порядку проведення тимчасового затримання не допускається з огляду на наявність спеціальних норм, якими врегульований порядок тимчасового затримання саме інспекторами з паркування.

Відповідно до ст. 2654 КУпАП, тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 1521 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 1521 цього Кодексу.

Також апелянт зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 2654 КУпАП, повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 142 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2, 12 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 №990, тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 1521 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 1521 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 2654 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, транспортний засіб із державним номерним знаком BC0468ZA, зважаючи на його розміщення, підлягав тимчасовому затриманню.

Апелянт вказує на те, що витрати на правничу допомогу є необґрунтованими та неспівмірними відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання на офіційні електронні адреси, про що свідчать довідки про доставку електронного листа.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником транспортного засобу Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1

08.08.2023 року інспектором з паркування контролю майданчиків для платного паркування Відділу інспекторів з паркування Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Пеленським В.Є. було складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ЛВ №00466263 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680, 00 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП, за фактом порушення вимог п. п. «г» п. 15.9 Правил дорожнього руху (зупинка на пішохідному переході за адресою: вул. акад.. О. Богомольця, 2 у м. Львів).

28.08.2023 року о 12 год. 58 хв. інспектором з паркування, Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицьким О.Т. складено акт №57445 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ЛВ №00466263 від 28.08.2023 року», яким оформив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу позивача Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №19597-11 від 28.08.2023 р. позивачем сплачено на користь ГУНП у Львівській області 144,00 грн. за зберігання транспортного засобу та на користь ТОВ ФК «Контрактовий дім» 20 грн. за платіжні послуги

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 28.08.2023р. позивачем сплачено на користь ЛКП «Львівелектротранс» 2607,60 грн. оплати за транспортування (евакуацію) транспортного засобу (тобто за затвердженим тарифом, який включає ПДВ (2173 грн. плюс 20% ПДВ).

Суд першої інстанції позов задовольнив часткового з тих підстав, що підстави для затримання транспортного засобу та його доставлення на зберігання на спеціальний майданчик були відсутні, та відповідно кошти та транспортування та зберігання транспортного засобу стягнуті з позивача неправомірно.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції вірними, однак вважає. що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права.

Надаючи оцінку правильності висновків суду першої інстанції в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно зі ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема, розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме, на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

З огляду на вказані норми закону, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, дає право інспектору з паркування вчинити заходи з тимчасового затримання транспортного засобу.

Разом з цим суд апеляційної інстанції зазначає, що таке право має бути реалізовано відповідно до Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 14.11.2018 № 990.

За приписами названого Порядку для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку інспектор з паркування викликає евакуатор.

Після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих.

Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.

Другий примірник акта зберігається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, інспектор з паркування складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, а якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, інспектор з паркування не складає зазначений акт і не здійснює тимчасове затримання транспортного засобу, але виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що тимчасове затримання транспортного засобу не може вважатися законним, якщо: інспектором з паркування не складено відповідний акт або складений акт не відповідає вимогам Порядку №990, зокрема: не підписаний інспектором з паркування, особою, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та двома понятими; у разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення можливо усунути на місці в максимально короткий строк.

Відповідно до пояснень позивача він просив не здійснювати евакуацію транспортного засобу, зазначав про можливість негайно усунути порушення самостійно.

Враховуючи сукупність встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що інспектор з паркування перевищив надані законом повноваження, здійснивши тимчасове затримання транспортного засобу Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 , без дотримання законодавчо встановленого порядку.

Колегія суддів визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання дій інспектора з питань паркуванням щодо тимчасового затримання транспортного засобу та доставки його для зберігання на спеціальний майданчик, а також щодо стягнення з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2771,60 грн., в тому числі - 144,00 грн. сплачених коштів за зберігання транспортного засобу 20,00 грн. платіжних послуг, 2607,60 грн. за евакуацію транспортного засобу

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за нанесену позивачу моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено жодного факту моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, а також не наведено жодних доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача, шкода, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що між АБ «Довгань та партнери » в особі керуючого Довганя В.І. та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 04.09.2023.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 04.09.2023, додаток №1 до договору надання правової допомоги №01/09 від 04.09.2023, АКТ прийому-передачі наданих послуг від 14.09.2023 та рахунок №1/23 від 14.09.2023 на суму 4000 грн.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, колегія суддів дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 2500 грн.

Крім цього, на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,80 грн.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року у справі №461/7753/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора з паркування, Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради щодо тимчасового затримання належного ОСОБА_1 транспортного засобу Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_1 та доставки його для зберігання на спеціальний майданчик.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2771 ( дві тисячі сімсот сімдесят одна ) грн. 60 коп., в тому числі 144 ( сто сорок чотири ) грн. 00 коп. сплачених коштів за зберігання транспортного засобу; 20 (двадцять ) грн. 00 коп. платіжних послуг; 2607 (дві тисячі шістсот сім) грн. 60 коп. за евакуацію транспортного засобу.

Стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3573 (три тисячі п`ятсот сімдесят три) грн. 80 коп., з яких по сплаті судового збору у розмірі 1073 ( одна тисячі сімдесят три ) грн. 80 коп. та на правничу допомогу у розмірі 2500 ( дві тисячі п`ятсот ) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 05.04.2024